Справа № 206/2869/18
Провадження № 2-о/206/602/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Мороза К.Т.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення

ОСОБА_4 виклад позиції заявника.

Заявник ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 На момент народження заявника, вона разом із своїми батьками проживала за адресою: АДРЕСА_1 Наймачем вказаної квартири була рідна бабуся заявника - ОСОБА_6. Заявник була зареєстрована в цій квартирі в період з 27.08.85, а знята з реєстраційного обліку 26.06.86. В 1986 році заявник разом із своєю матір'ю проживали за адресою: АДРЕСА_5 - в квартирі чоловіка матері заявника. В 1998 році заявник з матір'ю були зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Після чого, заявник з матір'ю переселилась в квартиру бабусі ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1. В квартирі бабусі заявник зареєстрована не була, тому в період з 17.07.98 до 10.04.2003, у заявника була відсутня реєстрація місця проживання. З 2007 року заявник постійно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 На ім'я заявника видані 2 ордери на зайняття 3-х кімнат. В зв'язку із переобладнанням житлових кімнат та коридору, а також в зв'язку зі зміною правового статусу гуртожитку по АДРЕСА_2 і введення його до складу житлового фонду, як житлового будинку для постійного проживання сімей, заявник займає 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_2. Так, у 2017 році, заявник звернулась з заявою до Департаменту житлового господарства ДМР з проханням видати їй ордер для постійного проживання її та 2-х неповнолітніх дітей, однак їй було повідомлено, що наданих нею документів недостатньо для вирішення даного питання, також, зазначено, що ненадання нею довідки про реєстрацію місця проживання в період з 17.07.98 по 10.04.2003 унеможливлює отримання повної документально підтвердженої інформації про наявність (або відсутність) у власності житла та в подальшому використання заявником права на приватизацію житлового фонду. З таких обставин, заявник просила встановити факт її проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 в період з 17.07.98 по 10.04.2003.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, просили задовольнити.

Представник заінтересованої особи заперечував проти задоволення заяви, пояснивши тим, що факт про встановлення якого просить заявник не несе за собою жодних юридичних наслідків, оскільки заявник мала надати довідку саме про реєстрацію, а не про проживання без реєстрації.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

29.05.2018 було відкрито провадження та призначено судове засідання.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення заявника її представника, заперечення представника заінтересованої особи, допито свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

27.09.2018 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_10, та онукою ОСОБА_6, вказані обставини підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 НОМЕР_2 та про шлюб серії НОМЕР_3, НОМЕР_4 (а.с. 6-7).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.03.94, квартира АДРЕСА_4, належить на праві приватної власності ОСОБА_6 (а.с. 9).

В той же час, відповідно до паспортних даних заявника, остання 12.06.2007 була зареєстрована за адресою: по АДРЕСА_2 (а.с. 5).

23.04.2009 за № 1062 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення, яким змінено правовий статус гуртожитку літ. А-2 по АДРЕСА_2, і введено його до складу житлового фонду, як житловий будинок для постійного проживання дітей (а.с. 11).

Згідно відповіді від 21.12.2017 за № 5/5-85 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, відповідно до картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 була зареєстрована з 27.08.1985, знято з реєстраційного обліку 26.06.86 (а.с. 12).

В той же час, 08.11.2017 за № 3/4-2435 Департаментом житлового господарства на ім'я заявника було направлено лист про розгляд заяви, за змістом якого було вказано таке, на ім'я ОСОБА_1 було видано ордери на кімнати у гуртожитку по АДРЕСА_2, а саме: ордер № 4 на кімнату НОМЕР_5 та ордер № 4/1 на кімнату НОМЕР_6. При перевірці копій технічних паспортів на громадський будинок літ «А-2» гуртожиток по АДРЕСА_2 та від 18.11.2011 на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_2 було виявлено, що житлові кімнати № НОМЕР_6, НОМЕР_7 та частина коридору другого поверху гуртожитку за зазначеною адресою реконструйовані, та після реконструкції є квартирою НОМЕР_8 Довідка про це від балансоутримувача у пакеті документів, наданих заявником відсутня. Також, відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 14.11.2016, наданої балансоутримувачем на ім'я заявника, квартира, в якій заявник зареєстрована значиться під НОМЕР_5 в будинку по АДРЕСА_2. Окрім того, при перевірці інформації щодо реєстрації місця проживання заявника, заявником не було надано довідку про реєстрацію з 17.07.98 по 10.04.2003, що унеможливлює отримання повної документальної підтвердженої інформації про наявність (або відсутність) у власності житла та використання заявником права на приватизацію житлового фонду. Таким чином, департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для винесення на комісію при виконавчому комітеті міської ради з питань розподілу жилих приміщень, які надходять у власність територіальної громади міста Дніпра, питання щодо надання заявнику квартири № 6 по вул. Євгена Маланюка (Кантемирівській) 24 (а.с. 13).

Отже, судом встановлено, що до Департаменту житлового господарства мало місце звернення заявника з приводу передачі квартири, за результатами перевірки якого, заявнику було відмовлено у винесенні на комісію питання щодо надання квартири,з підстав відсутності довідки балансоутримувача про реконструкцію квартири, ненадання заявником довідки про реєстрацію за певний період (що унеможливлювало отримання заінтересованою особою повної документальної підтвердженої інформації про наявність (або відсутність) у власності житла та використання заявником права на приватизацію житлового фонду).

При цьому як вбачається із заяви ОСОБА_1, остання просить встановити факт її проживання без реєстрації у певний період за конкретною адресою, з метою отримання ордеру, та в подальшому, приватизації нерухомого майна.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, вирішуючи питання встановлення факту в межах порушених заявою, суд приходить до висновку, що рішення прийняте за результатами даної заяви, зокрема задоволення заяви та/або відмова у задоволенні заяви про встановлення такого факту, про який просить заявник, не породжує для заявника будь-яких наслідків, в той час коли з відповіді заінтересованої особи вбачається наявність спору про право в частині реалізації права заявника на отримання ордеру та приватизацію нерухомого майна.

Такого висновку суд передусім дійшов з огляду на таке.

Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Аналогічне за своїм змістом містить ст. 69 Розділу ІV «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470, а саме: на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Між тим, як було встановлено в судовому засіданні заявник порушила своєю заявою питання з метою отримати ордер, та в наступному, приватизувати нерухоме майно.

Так, статтею 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частина 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлює, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

З метою визначення порядку передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян, наказом Міністерства з питань «житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 було затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» (далі - Положення).

Пунктами 17, 18 даного Положення визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянин подає до органів приватизації документи, в тому числі, довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім'ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім'ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду).

Пунктами 19, 20 вказаного Положення передбачено, що довідка про реєстрацію місця проживання видається органом реєстрації відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (із змінами). Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

В той же час, дослідивши матеріали справи, а також норми, що регулюють правовідносини, що склались, суд, погоджується із запереченнями представника заінтересованої особи, що встановлення факту проживання заявника без реєстрації у певний період за конкретною адресою не буде собою замінювати довідку про реєстрацію місця проживання заявника з 17.07.98 по 10.04.2003, відсутність якої, в тому числі, стала підставою для відмови заінтересованою особою у питанні надання квартири.

Окрім того, посилання у своїй відповіді заінтересованої особи, що відсутність довідки про реєстрацію заявника у певний період що «унеможливлює отримання заінтересованою особою повної документальної підтвердженої інформації про наявність (або відсутність) у власності житла та використання заявником права на приватизацію житлового фонду», враховуючи, що з 2007 року по даний час заявник зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 гурт., кв. НОМЕР_5, суд, у даному конкретному випадку, розцінює як необґрунтоване та безпідставне, оскільки інформація, що може міститись у довідці про реєстрацію заявника у період до 2007 року не може свідчити про наявність (або відсутність) у власності житла та використання заявником права на приватизацію житлового фонду, що в свою чергу має підтверджуватись відповідними правовстановлюючими документами, витягами про речові права, а також, довідкою, виданою органом приватизації за попереднім місцем проживання, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Таким чином, відмова заінтересованої особи в цій частині є необґрунтованою, безпідставною, та такою, що могла бути оскаржена заявником.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення заяви та/або відмова у задоволенні заяви про встановлення факту, про який просить заявник, у даному конкретному випадку, не породжує для заявника будь-яких наслідків, в той час коли з відповіді заінтересованої особи вбачається наявність спору про право, а саме в частині реалізації права заявника на отримання ордеру та в подальшому приватизації нерухомого майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, суд якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, залишає заяву без розгляду, і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подавати позов на загальних підставах.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про необхідність залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 293, 294, 260-261, 263, 315, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду. Роз'яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 02.10.2018.

Суддя К.С. Маштак