Провадження № 2/234/209/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року Краматорський міський суд Донецької області в складі:

судді Марченко Л.М.,

за участю секретаря Овчарової Ю.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Забота» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Забота» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 у вступній промові позов підтримав та показав, що ОСОБА_3 працював на ТОВ «Забота» охоронником першого розряду з 22.08.2013 року та 12.10.2015 року був звільнений на підставі ст.38 ч.3 КЗпП України у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. На момент звільнення відповідач мав перед позивачем неоспорювану заборгованість по зарплаті в сумі 5392,35 грн., яку повинен був виплатити у день звільнення ОСОБА_3 з роботи відповідно до ст.116 ч.1 КЗпП України. У звязку з невиплатою ОСОБА_3 звернувся з відповідним позовом до суду (цивільна справа №234/13879/15-ц), під час судового розгляду якого ТОВ «Забота» виплатило частку заборгованості у вигляді індексації заробітної плати в сумі 2298,35 грн. Залишок неоспорюваної заборгованості по зарплаті в сумі 3093,71 грн. відповідач сплатив лише 26.07.2017 року. На підставі ст.117 КЗпП України позивач просить суд стягнути з ТОВ «Забота» середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 52 832,88 грн. за період з 12.10.2015 року по 26.07.2017 року, тобто за 651 день, з розрахунку середньоденного заробітку 81,16 грн. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 у вступній промові проти позову заперечував та показав, що ОСОБА_3 був звільнений з роботи на ТОВ «Забота» у липні 2015 року за прогули. Не погоджуючись з фактом та підставою звільнення ОСОБА_3 звернувся з відповідним позовом до суду, у звязку з чим було відкрито провадження у цивільній справі №234/13879/15-ц. Під час судового розгляду вказаної справи відповідач ТОВ «Забота» скасував наказ про звільнення, поновив позивача на роботі, сплатив йому грошові кошти за вимушений прогул та в подальшому на підставі його заяви вдруге звільнив з роботи з 12.10.2015 року за ст.38 ч.3 КЗпП України. Також, під час судового провадження у вказаній справі ТОВ «Забота» виплатила ОСОБА_3 різницю між виплаченим середнім заробітком за час вимушеного прогулу та належним до виплати в розмірі 456,98 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 505,40 грн., індексацію заробітної плати за період з квітня 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 2298,64 грн. Щодо інших позовних вимог ОСОБА_4, які стосувалися заборгованості по зарплаті, відповідач заперечував та грошова сума в розмірі 3093,71 грн. була визначена судом та стягнута рішенням суду від 22.06.2017 року за результатами розгляду справи №234/13879/15-ц. Вказану заборгованість ТОВ «Забота» виплатило позивачу після набрання законної силу судовим рішенням. Таким чином вказана сума була оспорюванню, у звязку з чим підстав для застосування положень ст.117 КЗпП України немає. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши надані ними заяви та докази, вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються про розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22.06.2017 року був завершений судовий розгляд цивільної справи №234/13879/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Забота», що тривав з серпня 2015 року та від початку стосувався позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, які під час судового провадження з врахуванням часткового врегулювання спору сторонами неодноразово були позивачем уточнені, зокрема від частини позовних вимог позивач відмовився. На момент прийняття судом рішення позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Забота» були підтримані в частині визнання певного періоду вимушеним прогулом, стягнення заборгованості по зарплаті, відшкодування моральної шкоди. Такі позовні вимоги були задоволені судом частково, з ТОВ «Забота» на користь ОСОБА_5 стягнута заборгованість по зарплаті в сумі 3093,71 грн., моральна шкода в розмірі 5000 грн., а також понесені судові витрати. Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку не було, набрало законної сили 04.07.2017 року.

Як вбачається з наведеного судового рішення, саме цим рішенням Краматорського міського суду від 22.06.2017 року у цивільній справі №234/13879/15-ц було встановлено заниження норм робочого часу, відпрацьованого ОСОБА_3 на ТОВ «Забота» у період з 2013 року по 2015 рік, що потягнуло неправильний розрахунок оплати праці та, відповідно, утворення заборгованості по заробітній платі в сумі 3093,71 грн. Первісні позовні вимоги ОСОБА_5 стосувалися стягнення такої заборгованості в розмірі 14 661,26 грн.; наявність заборгованості відповідачем ТОВ «Забота» не визнавалася та була виявлена та розрахована в сумі 3093,71 грн. лише за результатами судового провадження, зокрема за результатами проведено дослідження табелів обліку робочого часу, графіків роботи охоронців, відомостей по зарплаті, розрахункових листів та інших документів.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином стягнута рішенням суду від 22.06.2017 року сума заборгованості по зарплаті в розмірі 3093,71 грн. не була безспірною на момент звільнення позивача з роботи та її визначено лише під час судового розгляду цивільної справи №234/13879/15-ц. Вказана заборгованість виплачена відповідачем позивачу в добровільному порядку після набрання судовим рішенням законної сили, що сторонами не оспорюється.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи наявність спору між ТОВ «Забота» та ОСОБА_5 про розмір належної останньому заборгованості по зарплаті, який рішенням суду від 22.06.2017 року вирішено на користь позивача частково, а саме: замість заявлених 14 661,26 грн. стягнуто лише 3093,71 грн., а також у стягненні заборгованості по зарплаті за період серпень-жовтень, грудень 2014 року, січень, травень, червень 2015 року в сумі 5 348,87 грн. позивачу відмовлено, суд вважає, що з врахуванням принципу пропорційності підстав для стягнення відшкодування за затримку розрахунку з огляду на положення ч.2 ст.117 КЗпП України не має. З цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ч.6 ЦПК України, п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 17, 18, 263, 265, 273, 351, 352, 354 ЦПК України, ст.116, 117 КЗпП України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Забота» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд.

Вступну та резолютивну частини судового рішення проголошено 01.08.2018 року, повне судове рішення складено 10.08.2018 року.

Суддя ОСОБА_6