Справа № 368/1678/18
провадження № 2-о/368/59/18
Рішення

Іменем України

"20" грудня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення факту національності та належності правовстановюючого документу, -

в с т а н о в и в:

представник заявника просить суд встановити юридичний факт, а саме: що національність ОСОБА_3 в свідоцтві НОМЕР_1 від 13.07.1995 р. про народження ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4. в селі Кузьминці Кагарлицького району Київської області - німкеня, встановити юридичний факт належності свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_4, обґрунтовуючи заяву наступним.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Кузьминці Кагарлицького району Київської області, про що 13 липня 1995 року в книзі актів цивільного стану Ржищівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зроблено запис № 7.

Відповідно до свідоцтва про народження заявника НОМЕР_1 від 13.07.1995 р. в графі мати записана ОСОБА_3, національність українка. Після укладання шлюбу мати заявника ОСОБА_3 змінила дівоче прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3, в подальшому після укладання шлюбу було змінено прізвище на ОСОБА_3, а потім після укладання шлюбу на ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 НОМЕР_3 від 19.02.1975 р. в графі мати записана ОСОБА_7, національність німкеня.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 НОМЕР_4 від 23.08.1951 р. в графі мати записана ОСОБА_4, національність німець, в графі батько записано ОСОБА_8, національність німкеня.

Отже, баба заявника, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, прадід, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та прабаба, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, за національністю є німцями, що підтверджується свідоцтвами про народження.

На даний час, заявник прагне відновити та зберегти етнічне походження свого роду відповідно до положень Закону України «Про національні меншини», і бажає внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до німецької національності, а тому вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник зазначає, що він також виховувався відповідно до німецьких традицій, підтримує стосунки зі своїми родичами німцями, святкує німецькі свята та вважає себе німцем. Також, заявник з рідними спілкується на німецькій мові.

Мати заявника ОСОБА_3 за походженням є німкою, оскільки її мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дід, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та баба, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, за національністю є німцями.

Встановлення факту приналежності до німецької національності заявнику необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та скористатися пільгами, які гарантуються особам німецького походження.

Заявник звертався до Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про внесення змін до актового запису про народження №7 від 13.07.1995 року з проханням змінити національність матері з «українка» на «німкеня».

У висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану, Кагарлицьким районним відділом ДРАЦС було зазначено, що змінити національність матері з «українка» на «німкеня» є неможливим, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлення національної належності громадян не є компетенцією органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом.

Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також: розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності.

З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні».

У відповідності до ст. 3 вказаного Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Згідно зі ст. 11 вказаного Закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Оскільки є підтвердження факт того, що мати, баба, прабаба та прадід заявника були за національністю німцями, заявник також має право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням національності матері ОСОБА_3 «німець», як це передбачено Законом України «Про національні меншини в Україні».

Враховуючи вищенаведене, встановлення юридичного факту належності заявника до німецької національності не порушує права та інтереси інших осіб, суд може встановити такий юридичний факт.

Крім того, також є невідповідність у правовстановлюючих документах, а саме в свідоцтві про народження прадіда Заявника та в свідоцтві про смерть невірно вказано прізвище, а саме в свідоцтві про народження вказано прізвище «ОСОБА_4», в свідоцтві про смерть «ОСОБА_4», тому виникла необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу ОСОБА_4, а саме свідоцтва про народження НОМЕР_2.

У зв'язку з чим виникла необхідність також встановити факт належності свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_4.

Виправлення помилки є неможливим шляхом отримання нового свідоцтва про народження, оскільки ОСОБА_4 вже помер.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, є всі підстав для встановлення факту належності свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_4.

Представник заінтересованої особи в особі Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить судовий розгляд справи проводити без участі представника заінтересованої особи.

Заінтересована особа в особі ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи.

Суд, вислухавши представника заявника та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується вимог заявника про встановлення юридичного факту, а саме: що національність ОСОБА_3 в свідоцтві НОМЕР_1 від 13.07.1995 р. про народження ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4. в селі Кузьминці Кагарлицького району Київської області - німкеня, то слід зазначити наступне.

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Кузьминці Кагарлицького району Київської області. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 17), батьками заявника є: батько ОСОБА_11 (національність українець) та мати ОСОБА_3 (національність українка).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Ленінське Ленінського району Актюбинської області Каз. СС. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 18), батьками якої були: батько ОСОБА_13 (національність українець) та мати - ОСОБА_7 (національність німка).

ОСОБА_3 укладала шлюб, згідно з яким отримувала прізвища ОСОБА_3, потім ОСОБА_3, а тепер ОСОБА_3, згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 22).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Каштим Челюбинської області РСФСР. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 23), батьками якої були: батько ОСОБА_4 (національність німець) та мати - ОСОБА_8 (національність німка).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Чучпино Омської області РСФСР. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 24), батьками якого були: батько ОСОБА_16 (національність німець) та мати - ОСОБА_8 (національність німка).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Кузьминці Кагарлицького району Київської області, про що Кузьминецькою сільською радою Кагарлицького району Київської області Київської області видано свідоцтво ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Панікарча Кагарлицького району Київської області, про що Кузьминецькою сільською радою Кагарлицького району Київської області Київської області видано свідоцтво 03.12.1988 року.

Згідно висновку Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області розглянувши заяву ОСОБА_2 про внесення змін до актового запису про народження № 07 від 13.07.1995 р., складеного виконавчим комітетом Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області змінити національність матері з «українка» на «німкеня» вбачається, що за не можливе змінити національність матері з «українка» на « німкеня» в актовому записі про народження № 7 від 13.07.1995 року, складеного виконавчим комітетом Кузьминецької сільської ради Кагарлицького району Київської області , оскільки відповідно до ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацій актів цивільного стану" (№ 2398-УІ від 01 липня 2010 року) - встановлення національної належності громадян не є компетенцією органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Заявник зазначає, що необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та скористатися пільгами, які гарантуються особам німецького походження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з вимогами ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що він відносить свою матір до німецької національності, й тому він бажає відновити та підтвердити дійсну національність.

Статтею 24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Згідно з ч. 2 ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 року щодо «Судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що в судовому порядку не може бути встановлений факт належності особи до певної національності.

А відтак, суд вважає, що вказані вимоги заявника не підлягають до задоволення та вважають, що не зазначення в документах заявника національності його матері «німець» не перешкоджає йому вільно дотримуватися німецьких звичаїв, традицій та культури і встановлення даного факту в судовому порядку не породжує жодних правових наслідків для заявника, тому в цій частині вимог заявнику відмовляє.

Що стосується вимог заявника про встановлення юридичний факт належності свідоцтва про народження НОМЕР_5 ОСОБА_4, то суд зазначає наступне.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_5, виданого 14.12.1924 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Панікарча Кагарлицького району Київської області, про що Кузьминецькою сільською радою Кагарлицького району Київської області 03.12.1988 р. видано зроблено запис.

Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

П. 1 постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Під час виготовлення свідоцтва про народження на ім'я ОСОБА_4 було допущено помилку у прізвищі заявника, зокрема вказано «ОСОБА_4», а у свідоцтві про смерть вказано «ОСОБА_4».

У зв'язку з чим виникла необхідність у встановленні юридичного факту належності свідоцтва про народження НОМЕР_5 ОСОБА_4

Виправлення помилки є неможливим шляхом виготовлення нового свідоцтва про народження, оскільки на даний час ОСОБА_4 помер, тому вимоги заява заявника в цій частині підлягають до задоволення.

На підставі викладеного і керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ЦК України, ст. ст. 265, 293-294, 315-319 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення факту національності та належності правовстановюючого документу - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт належності свідоцтва про народження НОМЕР_5 ОСОБА_4.

У решті вимог заяви ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кагарлицький районний суд Київської області до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 26.12.2018 р.

Суддя І.І. Шевченко