Справа № 445/1248/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 22-ц/783/1460/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Золочівської районної державної Львівської області про визначення способу участі у вихованні неповнолітньої доньки та усуненні перешкод у спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И Л А:

02 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо їх спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька ОСОБА_7. В подальшому шлюб між ними було розірвано, а відповідач виїхав для працевлаштування до Російської Федерації. На той час їхній доньці було менше двох років. Протягом останніх восьми років відповідач донькою не цікавився, участі у її вихованні не приймав, матеріальної чи іншої допомоги не надавав. Вона вдруге одружилась, змінила прізвище на ОСОБА_3, від другого шлюбу у неї народилось ще двоє дітей. На даний час, вона, її чоловік ОСОБА_6, донька ОСОБА_7 та ще двоє дітей проживають однією сім'єю у м. Золочеві Львівської області. ОСОБА_8 навчається у «Школі радості» у п'ятому класі. ЇЇ теперішній чоловік ОСОБА_6 повністю замінив доньці рідного батька, піклується про неї, як про власну дитину, має намір її усиновити. Відповідача донька не знає, бачила його лише одного разу, декілька років назад, через програму відеозв'язку «Skype». Після подання позову про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_4 раптово з'явився на святі першого дзвоника, що співпадає із днем народження доньки ОСОБА_8, намагався із нею поспілкуватись та привітати подарунками. Крім цього, вже під час розгляду справи, відповідач вдруге, не повідомивши її, намагався зустрітись із ОСОБА_8 в приміщенні школи. Ці зустрічі завдали доньці психологічної травми, оскільки остання боїться відповідача. Після неочікуваних зустрічей із ОСОБА_4 із донькою працював шкільний психолог. Вказує, що причинами та підставами подання позову є той факт, що відповідач не приймає жодної участі в житті доньки, не дбає про неї, донька бажає змінити прізвище на ОСОБА_6, оскільки саме таке прізвище мають усі інші члени їх сім'ї. Вважає, що донька хвилюється, що відповідач її відбере силоміць. Крім того, їх сім'я не має можливості виїхати на відпочинок за межі території України, оскільки для цього потрібен дозвіл відповідача, а останній своїм правом зловживає та відповідного дозволу не надає.

05 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про визначення способів його участі у вихованні доньки та зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкод у спілкуванні із донькою, в якому просив визначити способи його участі у вихованні доньки, як спільний із донькою відпочинок та спілкування, протягом одного тижня в період зимових канікул та протягом двох тижнів в період літніх канікул доньки, з можливістю відвідування місця проживання його батьків в м. Золочеві Львівської області, а також інших місць відпочинку на території м. Золочева Львівської області та інших міст України. В обгрунтування позову зазначив, що має намір приймати участь у вихованні доньки, однак ОСОБА_3 та ОСОБА_6 чинять йому перешкоди у цьому.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 23 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3. ОСОБА_5, представник ОСОБА_4 оскаржив рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4.

ОСОБА_3 вважає рішення суду в частині відмови в задоволенні її позову незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що батько дитини - ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, а враховуючи вік дитини, такий для неї є чужою людиною, оскільки протягом восьми років він не брав участі у вихованні дитини. Просить скасувати рішення суду повністю та позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_4, який звернувся з апеляційною скаргою через свого представника - ОСОБА_5, вважає рішення суду незаконним в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову. Звертає увагу, що ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, згідно графіку, визначеного рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради №192 від 26.06.2009 року затвердженого висновком опікунської ради, та також графіку згідно затвердженого розпорядженням Голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області №668 від 26.12.2017 року, висновку комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини. Звертає увагу, що судом проігноровано такі факти чинення йому перешкод ОСОБА_3. Просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його зустрічного позову. В решті рішення суду просить залишити без змін.

03 вересня 2018 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому зазначено, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід впливу сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що свідомо і добровільно, умисно ухиляються від належного виховання своїх дітей, якщо змінити їхню поведінку іншими засобами неможливо. Вважає, що в апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи, які б підтверджували висновки позивача про неправильне, неповне з»ясування судом обставин справи та відповідали наявним в матеріалах справи доказам. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 до задоволення не підлягають із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 02 червня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_4 (а.с.24).

ОСОБА_4 та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 розірвано 27 жовтня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.10).

19 липня 2012 року ОСОБА_10 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_6 (а.с.26).

У шлюбі з ОСОБА_6, ОСОБА_3 народила двох дітей: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, що вбачається із свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 (а.с.8,9).

Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради № 192 від 26.06.2009 року затверджено висновок опікунської ради та встановлено ОСОБА_4 дні побачень з донькою ОСОБА_7, що проживає із матір'ю ОСОБА_10, а саме: перша і третя субота місяця з 12.00 год. до 15.00 год.; друга і четверта неділя місяця з 15.00 год. до 18.00 год. у присутності матері до виповнення дитині трьох років, дні і години побачень можуть бути змінені за спільною згодою обох батьків (а.с. 31).

Згідно характеристики та довідки з місця праці, ОСОБА_4 працює в ТзОВ «Промстрой» (Російська Федерація, м. Москва) на посаді охоронця з грудня 2016 року. За місцем праці характеризується позитивно (а.с.32,33).

Як вбачається із довідок від 01.09.2017 року, виданих Поліклінікою Золочівської ЦРЛ, ОСОБА_4 на наркологічному чи психіатричному обліках не перебуває (а.с.27).

Згідно довідки № 281 від 27 листопада 2017 року, виданою Поліклінікою Золочівської ЦРЛ, ОСОБА_4 на момент огляду здоровий (а.с.80).

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 30.11.2010 року (справа №2-377/10р) позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів залишено без розгляду у зв»язу з неявкою позивача ОСОБА_10 в судові засіданні без поважних причин (а.с.36).

Встановлено, що інших позовів до ОСОБА_4 про стягнення аліментів ОСОБА_3 не пред'являла.

Відповідно до інформації, наданої Державною прикордонною службою України, ОСОБА_4 перетинав державний кордон України в період 2017 року шість разів: 30 серпня 2017 року - в'їзд на територію України, 04 вересня 2017 року - виїзд з території України, 14 вересня 2017 року - в'їзд на територію України, 18 вересня 2017 року - виїзд з території України, 26 листопада 2017 року - в'їзд на територію України, 29 листопада 2017 року - виїзд з території України (а.с.108).

Судом на підставі пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_4 на територію України, впродовж останніх восьми років, в'їжджав в одиничних випадках. При цьому, під час свого перебування на території України, з донькою не бачився.

Згідно наявних у матеріалах справи квитанцій, ОСОБА_13 отримувала впродовж 2010-2016 років грошові перекази на своє ім'я у різних валютах - долари США та російські рублі. Однак, більшість квитанцій не містять даних щодо відправника коштів. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що дані кошти були витрачені ОСОБА_13 на утримання онуки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом на підстав допиту в якості свідків батьків ОСОБА_4 - ОСОБА_14 та ОСОБА_13 встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 2009 року фактично не спілкуються, син виїхав до Російської Федерації та до України приїжджає рідко. Вони мали можливість спілкуватись із онукою, однак, такі побачення мали нерегулярний характер. Через них ОСОБА_4 передавав грошові кошти, які вони витрачали на придбання речей для онуки ОСОБА_7. Їх син постійно цікавився донькою, від її утримання ніколи не ухилявся. Вказують, що влітку 2017 року до них звернулась ОСОБА_3 з проханням сприяти їй в отриманні дозволу від ОСОБА_4 для виготовлення ОСОБА_7 паспорту громадянина України для виїзду за кордон та дозволу на такий виїзд. При цьому, вони повідомили, що це можливо, за умови, що ОСОБА_3 не буде чинити ОСОБА_4 та їм перешкод у спілкуванні з ОСОБА_7, дозволить ОСОБА_4 спілкуватись із донькою через програми відеозв'язку. Остання відмовила в цьому, та одразу звернулась із позовом про позбавлення їх сина батьківських прав.

ОСОБА_3 частково підтвердила покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, зазначила, що іноді вони купували для ОСОБА_7 речі та надавали грошові кошти, однак така допомога була нерегулярна та незначна.

Протоколом індивідуальної консультації Золочівського НВК від 28 листопада 2017 року зафіксовано результати співбесіди психолога ОСОБА_15 із ОСОБА_7. Згідно змісту проведеної розмови, дитина перебувала у стресовому стані, із рідним батьком ОСОБА_16 незнайома, а тому раптова зустріч із ним її насторожила, дитина боїться, що батько її забере без дозволу матері до себе. Емоційний стан дитини не стабільний, вона чуттєво сприймає зовнішні чинники, дана ситуація (раптова для дитини зустріч з рідним батьком) негативно впливає на її особистісну та емоційно-вольову сферу. Рекомендовано подальше індивідуальне консультування сім'ї ОСОБА_3, корекційно-відновлювальна програма із практичним психологом.

В судовому засіданні суду першої інстанції психолог ОСОБА_15 підтвердила обставини та факти, що були зазначені у протоколі від 28 листопада 2017 року. Зазначила, що ОСОБА_7 не була підготовлена до зустрічі з рідним батьком, така раптова зустріч викликала у неї стресовий стан. Підтвердила, що під час спілкування з дитиною, ОСОБА_7 дійсно зазначала, що бажає мати однакове прізвище із членами своєї сім'ї - ОСОБА_3. Дитина добре розвинута, у спілкуванні використовує фрази притаманні особам дорослого віку. З характеру спілкування не вбачається факту, щоб матір дитини негативно налаштовувала її проти рідного батька. Водночас, психолог вказала, що спілкування між ОСОБА_7 та її рідним батьком може бути відновлено, однак дитина повинна бути до цього підготовленою, такі зустрічі не можуть мати раптовий та непередбачуваний для ОСОБА_7 характер.

Розпорядженням Голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 440 від 07.09.2017 року затверджено висновок комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини, яким визнано за недоцільне позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7, оскільки комісіє не встановлено необхідних для цього підстав (а.с. 41).

Розпорядженням Голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 668 від 26.12.2017 року затверджено висновок комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини, яким вирішено, що ОСОБА_4 має право на спільне проведення часу із донькою ОСОБА_7, впродовж дня з 12.00 год. до 16.00 год. в період зимових та літніх канікул, за попередньою домовленістю з матір'ю та за згодою самої дитини (а.с.110).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_4 ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, а його поведінка носила винний, протиправний та усвідомлений, на ухилення від виконання батьківських обов'язків, характер. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні неповнолітньої доньки та усуненні перешкод у спілкуванні з дитиною, суд виходив з того, що встановлений рішенням органу опіки і піклування, а саме, спільне проведення часу із донькою ОСОБА_7, впродовж дня з 12.00 год. до 16.00 год. в період зимових та літніх канікул, за попередньою домовленістю з матір'ю та за згодою самої дитини, є на даний час виправданим та відповідає інтересам дитини.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно положень ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України, кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові, і не тільки, наслідки, як для обох батьків, так і для дитини.

Відтак, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно вимог ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

За змістом ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні неповнолітньої доньки та усуненні перешкод у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнявши до уваги висновок комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини № 4 від 21.12.2017 року, яким вирішено, що ОСОБА_4 має право на спільне проведення часу із донькою ОСОБА_7, впродовж дня з 12.00 год. до 16.00 год. в період зимових та літніх канікул, за попередньою домовленістю з матір'ю та за згодою самої дитини, який в повній мірі враховує інтереси дитини, є обов»язковим до виконання, не скасований та сторонами не оскаржений.

Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій ОСОБА_4 не надано належних доказі на підтвердження того, що ОСОБА_3 чи ОСОБА_6 ухилялись від виконання вказаного рішення органу опіки та піклування, а ОСОБА_4 відповідно чинились перешкоди у спілкуванні з дитиною згідно графіку, визначеного висновком комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини № 4 від 21.12.2017 року.

Крім того, враховуючи те, що підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьківських обов'язків та є крайнім заходом впливу на осіб, які їх не виконують, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність таких позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7 у зв»язку з відсутністю у матеріалах справи доказів протиправного та усвідомленого ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов»язків щодо ОСОБА_7, а також доказів того, що задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З наведених мотивів, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 і ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк