Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 369/10811/13-ц

провадження № 61-17332св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Бондаренко Ю. О., Куцин М. М.,

встановив:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 725 317,51 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 59 400,00 дол. США, які зобов'язався повернути та сплатити проценти за користування ними.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь закритого акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2007 року в сумі 1 551 562,95 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1200 га, на АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області. Надано закритому акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» право на продаж предмета іпотеки та за рахунок виручених від реалізації майна сум задовольнити вимоги банку за кредитним договором від 13 серпня 2007 року та відшкодувати витрати, пов'язані з реалізацією майна.

Зазначене судове рішення не виконано.

17 грудня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором від 13 серпня 2007 року, укладеним із ОСОБА_3

Станом на 01 вересня 2013 року у позичальника наявний борг, який складається із заборгованості за кредитом - 57 170,00 дол. США, що еквівалентно 456 959,81 грн, за відсотками - 30 922,51 дол. США, що еквівалентно 247 163,00 грн, неустойки - 2 651,58 дол. США, що еквівалентно 211 94,08 грн.

Посилаючись на вказані вище обставини, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» просило позов задовольнити.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2016 року товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» «Кредитні ініціативи» в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав доказів того, що кредитор вчиняв реальні дії з виконання рішення суду і втратив можливість отримати задоволення своїх вимог, невиконання прийнятого на користь кредитора рішення суду про стягнення з відповідача кредитної заборгованості є наслідком обставин, які не залежали від волі кредитора та перешкоджали виконанню судового рішення.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2016 року рішення Рахівського районного суду від 05 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитом у розмірі 57 170,00 дол. США, що еквівалентно 456 959,00 грн, за відсотками - 30 922,51 дол. США, що еквівалентно 247 163,62 грн, неустойку - 2 651,58 дол. США, що еквівалентно 21 194,08 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема статей 526, 599, частини другої статті 625, статей 1048, 1050, 1054 ЦК України, та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити без змін рішення місцевого суду.

Скарга аргументована тим, що апеляційний суд повторно стягнув заборгованість за кредитним договором, яка вже була стягнута на підставі раніше ухваленого судового рішення.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 369/10811/13-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.

Встановлено, що 13 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит у сумі 59 400,00 дол. США зі сплатою 12,9 % річних та терміном повернення до 12 серпня 2017 року.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь закритого акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2007 року в сумі 1 551 562,95 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1200 га, на АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області. Надано закритому акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» право на продаж предмета іпотеки та за рахунок виручених від реалізації майна сум задовольнити вимоги банку за кредитним договором від 13 серпня 2007 року та відшкодувати витрати, пов'язані з реалізацією майна.

Зазначене судове рішення не виконано.

17 грудня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором від 13 серпня 2007 року, укладеним із ОСОБА_3

Обгрунтовуючи підстави позову, публічне акціонерне товариство «Кредитні ініціативи» посилалось на те, що в результаті неналежного виконання умов кредитного договору та невиконання вищезазначеного рішення суду від 18 жовтня 2010 року утворилася заборгованість, яку позичальник, незважаючи на вимоги, не погасив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню станом на 01 вересня 2013 року заборгованість за кредитом - 57 170,00 дол. США, еквівалентно 456 959,81 грн, за відсотками - 30 922,51 дол. США, що еквівалентно 247 163,00 грн, неустойка - 2 651,58 дол. США, що еквівалентно 211 94,08 грн.

Проте повністю з висновками судів погодитись не можна.

Встановлено, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2010 pоку, яке вступило в законну силу, за позовом кредитора достроково стягнуто з ОСОБА_3 суму основного боргу за кредитним договором у розмірі 57 170,00 дол. США та відсотки 8 229,16 дол. США.

У кредитних правовідносинах важливе значення має розуміння предмету спору стягнення заборгованості за кредитом, строк виконання зобов'язання з повернення якого і сплати відсотків за користування яким наступив (прострочена заборгованість), чи дострокове стягнення (повернення) кредиту, що включає як прострочену заборгованість за кредитом, строк виконання зобов'язання з повернення якого зі сплатою за фактичний час користування ним відсотків наступив, так і поточну заборгованість (залишок за кредитом), строк виконання зобов'язання з повернення якого ще не наступив.

У справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», розглянутої Рахівським районним судом Закарпатської області з постановленням рішення від 18 жовтня 2010 pоку, кредитором пред'явлена вимога саме про дострокове повне повернення кредиту, включаючи як прострочену заборгованість за кредитом та відсотками (станом на 11 лютого 2010 pоку), так і поточну (залишок за кредитом, строк повернення якого 2027 pік).

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, задоволену судом, тобто стягнення як простроченої, так і поточної заборгованості (залишку за кредитом), строк повернення якого не наступив, кредитор тим самим змінив договірні правовідносини, зокрема, кінцевий строк виконання зобов'язання з повернення кредиту.

Зміна кредитором кінцевого строку виконання зобов'язання з повернення кредиту зумовила зміну кредитних правовідносин у частині зобов'язання позичальника зі сплати щомісячних платежів з погашення кредиту та в частині сплати відсотків за користування ним.

Припинення обов'язку позичальника з подальшої оплати щомісячних платежів з погашення кредиту після прийняття судом рішення про дострокове стягнення кредиту зумовлює припинення права кредитора на продовження нарахування і стягнення відсотків за кредитом, який вже стягнутий судом.

Відтак, обов'язок відповідача повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами існував у межах строку кредитування. У подальшому відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Задовольняючи позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та стягуючи заборгованість за договором кредиту у розмірі, визначеному позивачем станом на 01 вересня 2013 року, апеляційний суд не врахував наведене, а також те, що предметом позовних вимог, окрім іншого, було і стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Проте, апеляційний суд не навів розрахунок інфляційних втрат і 3 % річних та не зробив висновки щодо їх стягнення.

Дотримання вимог цивільного процесуального закону щодо встановлення обставин справи, належної оцінки доказів, вирішення питання щодо характеру правовідносин між сторонами та застосування правової норми до них є умовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення у справі, а також дотримання основних засад цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, у свою чергу,належним чином не перевірив доводи позивача про невиконання боргового зобов'язання, не перевірив розмір заборгованості, не застосував до спірних правовідносин вказані вище норми матеріального права та передчасно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Наведене свідчить, що і суд першої інстанції, і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат