Справа №345/2200/18
Провадження № 2/345/1084/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщенння ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2017 року та свідоцтва про право власності від 16.04.2014 р. є власником кімнати № 102 в будинку № 11 по вул. О.Тихого в м.Калуші Івано-Франківської області. Відповідач по справі являється її колишнім чоловіком. 26.05.2005 року шлюб між сторонами розірвано, шлюбні стосунки давно припинено,сторонни не ведуть спільного господарства та не мають спільних дітей. Однак відповідач продовжує проживати у житловому приміщенні позивача по даний час. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням , щоб він добровільно виписався з належного їй помешкання, однак останній категорично відмовляється це зробити. Більше того, відповідач зловживає спиртними напитками, постійно дебоширить та створює кофліктні ситуації, в результаті чого позивач змушена була викликати працівників поліції. 26.12.2017 р. відповідачу було винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства у сім»ї. Проте , поведінка відповідача не змінилася, він продовжує систематично порушувати правила співжиття, раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів. Через таку поведінку відповідача , позивач змушена проживати у своєї матері та позбалена можливості користуватися своїми особистими речами, які залишилися в кімнаті. Тому, просить виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення .

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьоїстатті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

Згідно поштового повідомлення , ОСОБА_1 13.06.2018 р. отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі від 07.06.2018р. разом з копією позовної заяви з додатками (а.с. 25).

Відповідно до ст. 178 ч. 7 ЦПК України, відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ст. 178 ч. 8 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебули у зареєстрованому шлюбі , який розірвано, про що в книзі реєстрацій розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 112 від 26.05.2005 року , що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-НМ № 003212 від 26.05.2005 року ( а.с.13).

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить кімната № 102 в будинку № 11 по вул. О.Тихого в м.Калуші Івано-Франківської області, що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2017 року та копією свідоцтва про право власності від 16.07.2014 р. ( а.с.6,18)

Відповідно до копії будинкової книги та довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб , виданої ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради від 31.01.2018 року №2272 (а.с.7-10,14), відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишній чоловік позивача , зареєстрований в спірному житлі за адресою м.Калуш, вул.О.Тихого, 11/102.

З висновку по матеріалах перевірки від 21.01.2018 р. , за зверненням ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу конфлікту з її колишнім чоловіком ОСОБА_1 від 02.12.2017 р. вбачається, що між сторонами виникають словесні конфлікти , в ході яких відповідач ображає позивача нецензурними словами та виганяє з дому. В свою чергу відповідач пояснює, що позивач сама систематично провокує його до неправомірних дій та звинувачує його у неспроможності забезпечити її матеріально. В результаті перевірки , інспектором Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області , майором поліції ОСОБА_3 зроблено висновок, про те, що факт наведений у повідомленні знайшов своє підтвердження, відповідачу ОСОБА_1 26.12.2017 року було винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім»ї (а.с.15).

З висновку по матеріалах перевірки від 24.05.2018 р. за результати розгляду звернення гр.ОСОБА_1 від 26.04.2018 р. вбачається, що позивачка ОСОБА_1 26.04.2018 р. звернулася до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з приводу прийняття мір до колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який проживає в її кімнаті 12 років, в приватизацію квартири не записаний , однак зареєстрований . 25.04.2018 р. виносив з квартири посуд, речі заявниці. В результаті перевірки інспектором Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області , старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 зроблено висновок про те, що в даному випадку наведені факти частково знайшли своє підтвердження . ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду для вирішення справи по суті. (а.с.16)

Частиною 1ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно з якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як визначено ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум ВСУ у п. 17 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу. До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_1 наявний тривалий конфлікт щодо користування кімнатою , в якій вони проживають. Позивач зверталася в органи поліції за допомогою у вирішенні вказаного конфлікту. Проте, на думку суду саме звернення до правоохоронних органів не є доказом порушенням правил співжиття та порушення громадського порядку.

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд мав би беззаперечно зробити висновок про те, що ОСОБА_1 систематично порушує правила співжиття та до нього вживалися заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, внаслідок чого він повинен бути виселений з вищевказаного житла, а тому заявлений позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.9, 109, 116 ЖК України,ст.ст.2-13, 76-83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщенння - відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ