Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 712/10654/16-ц

провадження № 61-23729св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А.С., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариств «Черкасиобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (далі - ПАТ «Черкасиобленерго») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він з 22 лютого 2013 року працював на посаді старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції в Черкаському міському районі електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго». 07 квітня 2016 року його було попереджено про звільнення з займаної посади у зв'язку з скороченням штату працівників через два місяці з моменту вручення повідомлення та запропоновано переведення на одну із вакантних посад станом на 07 квітня 2016 року. З числа запропонованих вакансій погодився на переведення на посаду провідного інженера відділу з питань надзвичайних ситуацій. Однак 27 липня 2016 року отримав відповідь, що він не відповідає вимогам кваліфікації цієї вакансії. 27 липня 2016 року з числа запропонованих вакансій він відмовився від переведення на іншу роботу.

Крім того, станом на 04 серпня 2016 року позивач із числа запропонованих вакансій погодився на переведення на посаду юрисконсульта у відділ корпоративних відносин. Однак, наказом від 29 вересня 2016 року був звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП.

Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки в період з 26 серпня 2016 року по 30серпня 2016 року знаходився на лікарняному, а статтею 40 КЗпП України заборонено звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності та відпустки. Крім того, профспілковий орган розглянув питання про надання згоди або відмови в наданні згоди на його звільнення у його відсутність, повідомлення про день та час розгляду зазначеного питання він не отримував, заяву про розгляд цього питання у його відсутність не подавав.

Також позивач зазначає, що при звільненні було порушено його переважне право на залишенні на роботі при вивільненні працівника (пункт 4 частина друга статті 42 КЗпП України), оскількивін є студентом і навчається в вищому навчальному закладі.

Ураховуючи викладене ОСОБА_4, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив визнати незаконним наказ про його звільнення від 29 серпня 2016 року № 66-п, поновити його на посаді старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського міського району електричних мереж, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33 008,69 грн та моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 29 серпня 2016 року № 66-п «Про звільнення ОСОБА_4 у зв'язку із скороченням штату працівників» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаського міського району електричних мереж з 01 вересня 2016 року. Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2016 року по 11 грудня 2017 року включно у розмірі 41 116,18 грн із відрахуванням із вказаної суми податків і обов'язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем при звільненні позивача були порушені вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статі 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу не було запропоновано вакантну посаду за його спеціальністю та кваліфікацією. При цьому судом зазначено, що у випадку відсутності посади за відповідною професією чи спеціальністю, роботодавець повинен повідомити про це працівника та запропонувати перелік вакантних посад за іншими професіями.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Черкасиобленерго» задоволено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звільнення позивача проведено у відповідності до чинного трудового законодавства та було дотримано вимоги положень пункту 2 статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, а тому відсутні підстави для його поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що профспілковий орган питання щодо надання або відмови в наданні згоди на звільнення розглянув у відсутність позивача, повідомлення про день та час розгляду зазначеного питання він не отримував, заяви про розгляд питання за його відсутності не надавав. Не враховано, що його звільнення відбулось у період тимчасової непрацездатності. Також поза увагою апеляційного суду залишилось те, що звільнення позивача проведено з порушенням частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, так як працівнику не було запропоновано вакантну посаду за відповідною професією чи спеціальністю. Крім того, апеляційний суд, приймаючи апеляційну скаргу відповідача, не звернув уваги на те, що останній пропустив строк на апеляційне оскарження та не звертався до суду з клопотання про його поновлення, що є порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

ПАТ «Черкасиобленерго» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, всі висновки апеляційного суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 22 лютого 2013 року ОСОБА_4 був прийнятий на посаду старшого інспектору енергозбуту енергоінспекції в Черкаській міський район електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго».

Наказом від 05 квітня 2016 року № 233 «Про зміни в організації праці відокремленого структурного підрозділу «Черкаський міський район електричних мереж» 07 квітня 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади через 2 місяці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

При попередженні про наступне звільнення з займаної посади позивачу було запропоновано переведення на одну з вакантних посад ПАТ «Черкасиобленерго» станом на 29 червня 2016 року.

З числа запропонованих посад ОСОБА_4 погодився на переведення на посаду провідного інженера відділу з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту, таємної та мобілізаційної роботи.

ОСОБА_4 27 липня 2016 року отримав відповідь ПАТ «Черкасиобленерго» про те, що він не відповідає кваліфікаційним вимогам провідного інженера, оскільки має професійно-технічну освіту та кваліфікацію слюсаря з ремонту автомобілів, електромонтажника з освітлення та освітлювальних мереж, а згідно кваліфікаційних вимог, провідний інженер повинен мати повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст) та стаж роботи за професією інженера й категорії - не менше 2 років.

27 липня 2016 року ОСОБА_4 вдруге було запропоновано переведення на іншу роботу з числа вакантних посад, станом на 27 липня 2016 року. Від переведення на іншу посаду із запропонованих вакантних посад станом на 27 липня 2016 року позивач відмовився.

04 серпня 2016 року позивачу знову було запропоновано перелік вакантних посад. З числа запропонованих вакансій, позивач погодився на переведення на посаду юрисконсульта у відділ корпоративних відносин, що підтверджується його підписом.

ПАТ «Черкасиобленерго» 29 серпня 2016 року повідомило позивача про те, що він не відповідає вимогам кваліфікації цієї вакансії.

Наказом Черкаського міського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго», від 29 серпня 2016 року № 66-п ОСОБА_4 звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату та відмовою від переведення на іншу роботу на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 серпня 2016 року.

Згідно з листком непрацездатності, виданим 26 серпня 2016 року КП «Четверта Черкаська міська поліклініка» ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні в період з 26 серпня 2016 року по 30 серпня 2016 року.

Наказом Черкаського міського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» від 15 травня 2017 року № 59-п/тз «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_4 Г.» внесено зміни до наказу від 29 серпня 2016 року № 66-п в частині дати звільнення ОСОБА_4 - з 29 серпня 2016 року на 01 вересня 2016 року, у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не повідомив про факт настання непрацездатності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП Українищодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП Українищодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, зазначено, що, оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у судовому рішенні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності штату працівників та звільнення позивача проведено з дотриманням вимог статей 40, 42, 49-2 КЗпП України, оскільки ОСОБА_4 були запропоновані всі наявні вакантні посади, а на обрані позивачем посади останній не міг бути переведений, ІНФОРМАЦІЯ_1, кваліфікація та досвід роботи не відповідали кваліфікаційним вимогам цих посад.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом переважного права позивача на залишення на роботі є безпідставними, оскільки у новому штатному розписі посада старшого інспектора з енергозбуту, яку займав позивач, відсутня, тому підстав для застосування частини другої статті 42 КЗпП України у суду не було.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що позивача, в порушення трудового законодавства, звільнено в період тимчасової непрацездатності, є необґрунтованими, оскільки вказана обставина була усунута відповідачемшляхом внесення змін у даті звільнення, на підставі наказу від 15 травня 2017 року № 59-п/тз.

Що стосується доводів заявника в касаційній скарзі про те, що профспілковий орган розглянув питання щодо надання або відмови в наданні згоди на звільнення у відсутність позивача, повідомлення про день та час розгляду зазначеного питання він не отримував, заяви про розгляд питання за його відсутності не надавав є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено, що розгляд вказаного питання повинен відбуватися за обов'язкової присутності особи, яку має бути звільнено.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд, в порушення вимог чинного законодавства, прийняв апеляційну скаргу відповідача, не звернувши уваги на те, що останній пропустив строк на апеляційне оскарження та не звертався до суду з клопотанням про його поновлення, спростовується наявними в матеріалах справи доказами, оскільки оскаржуване рішення ухвалене 11 грудня 2017 року, а апеляційна скарга подана відповідачем 14 грудня 2017 року, тобто в строк передбачений частиною першою статті 294 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик