Справа № 369/9681/17
Провадження № 2/369/789/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року позивач звернулася до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Свої вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 листопада 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2431, позивач ОСОБА_1 стала власником ? частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Вказана ? частини житлового будинку НОМЕР_2 з відповідною часткою господарських будівель і споруд належала померлій ОСОБА_12 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно, посвідченого 20.06.1961 року Боярською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1798 та зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 22.02.1966 року за номером 2543 в книзі 13.

Вказаний житловий будинок на плані земельної ділянки зазначений під літ. «А» (р.п. 1965), цегляний, має розмір житлової площі - 105, 3 кв.м. (житлова площа збільшена на 61, 9 кв.м. на підставі рішення виконкому Боярської міської ради Київської області № 33/46 від 15.03.1982 року). Біля будинку розташований сарай літ. «В», вбиральня літ «Е», огорожа № 1-6, погріб «під В», навіс літ «К».

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № від 01.12.2010 р. право власності на ? частку вищевказаного будинку зареєстровано за ОСОБА_1.

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради від 14.06.2017 р. № 3309, спільно з позивачем по АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21.07.2005 р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 27.03.1998 р., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 10.12.1980 р.

Відповідачі проживають у спірній частині житлового будинку з дозволу попереднього власника, померлої ОСОБА_12, як члени її сім'ї.

Договір про користування спірною частиною будинку між позивачем а також відповідачами і попереднім власником цього житла не укладався.

Позивач вважає, що в день, коли частка будинку перейшла у її власність , відповідачі втратили право користування спірною частиною будинку.

Реєстрація та проживання відповідачів в належній позивачу частині будинку на її думку є порушенням права приватної власності на будинок та перешкоджає у користуванні та вільному розпорядженні власністю.

Крім того позивач вказує, що у власності відповідача ОСОБА_5 знаходиться частка квартир АДРЕСА_1.

На підставі викладеного просила усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 ? частиною житлового будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Відповідачі та представник відповідачів проти задоволення позову заперечували, з підстав викладених у відзиві.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 3124, ? частки житлового будинку НОМЕР_2 з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований по АДРЕСА_1 належав померлій ОСОБА_12.

ОСОБА_14 є колишньою дружиною покійного ОСОБА_15 (що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 7 від 02.02.2018 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3), який приходився сином колишній власниці ОСОБА_12

Відповідач була вселена до вказаного будинку зі згоди власниці, під час шлюбу у ОСОБА_14 та ОСОБА_15 народилися діти: ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які проживають з народження за адресою: АДРЕСА_1. Вказані факти не заперечувались позивачем під час судового засідання.

01.12.2010 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки житлового будинку НОМЕР_2 (тридцять) з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований по АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 28205740 від 01.12.2010 р. право власності на ? частку будинку зареєстровано за ОСОБА_1 в КП «БТІ Києво-Святошинської ради Київської області».

Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради від 14.06.2017 року № 3309, за адресою: АДРЕСА_1 з 11.07.1988 року зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_5 з 28.02.2014 року; ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_6 з 06.03.2012 року; ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_7 з 24.07.2009 року; ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21.07.2005 року; ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8, з 05.07.2007 року; ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_9 з 11.07.1988 року; ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_10 з 27.03.1998 року; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 10.12.1980 року.

ОСОБА_1 надсилались відповідачам вимоги про виселення з житлового приміщення від 05.07.2017 року, що підтверджується описами у вкладення та квитанціями ПАТ «Укрпошта» від 08.07.2017 року.

Крім того під час судового засідання було встановлено та підтверджено сторонами що відповідачами по справі сплачуються комунальні послуги та здійснюється утримання вказаної частини будинку.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Так, згідно ч.1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

При вирішенні спору суд приймає до уваги те, що відповідачка вселена до спірного житлового будинку за згодою його власника, її діти народились та проживають там з народження, в цілому вони проживали як одна сімя, мали спільні права та обовязки, були повязані спільним побутом, сплачували та утримували майно. В даний час по суті між сторонами виник спір щодо порядку користування майном, що може бути вирішено добровільно або в судовому порядку.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22 червня 2018 року.

Суддя Н.С. Пінкевич