Справа № 139/633/18
Провадження № 2/139/279/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей та дружину, -

В С Т А Н О В И В:

Сторони з 15 жовтня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стверджуючи, що відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільної дитини, позивач 03 липня 2018 року заявила до суду вимогу про стягнення із ОСОБА_1 на її користь на утримання сина аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення сином повноліття. Крім того, позивач просила стягнути із ОСОБА_1 на своє утримання 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років.

Ухвалою від 19 липня 2018 року (а.с. 14) відкрито провадження та призначено підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду від 08 серпня 2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 26).

Позивач у судове засідання не зявилася, попередньо подавши заяву (а.с. 28) про підтримання позовних вимог, про розгляд справи за її відсутності та про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив: Після реєстрації шлюбу він з позивачем проживали у його батьків, між ними ніколи не було сварок. 30 серпня 2017 року позивач народила сина ОСОБА_4, він був присутній при родах, приймав активну участь у догляді за дитиною, але приблизно через місяць по тому дружина залишила його і разом з дитиною переїхала жити до своїх батьків. З тих пір вона фактично припинила з ним будь-яке спілкування, не бажає, аби він та його батьки приймали участь у вихованні дитини. За таких обставин, він погоджується на стягнення з нього аліментів на дитину, але не визнає позов про стягнення з нього коштів на утримання дружини. Крім того, в даний час він залишився без роботи, а тому не має фінансової можливості надавати таке утримання.

Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, проаналізувавши законодавство, прийшов до наступного висновку:

Із копії свідоцтва про шлюб (а.с. 5) слідує, що з 15 жовтня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження (а.с. 6), - що мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідкою виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради № 2047 від 03 липня 2018 року (а.с. 7) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач також не заперечує такого факту.

Нормами сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обовязок є рівною мірою, обовязком як матері так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх та дитини права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця її вимога підлягає до беззаперечного задоволення.

Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобовязує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне:

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідач заявив, що є фізично здоровою людиною, протипоказань до роботи не має, однак в даний час залишився без роботи та будь-яких інших доходів, крім спільного з позивачем сина, утриманців не має.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін, їх спільного сина, буде визначення розміру аліментів на користь позивача як 1/4 частина від заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму.

Таким чином, вимога про стягнення аліментів на дитину підлягає до повного задоволення.

ОСОБА_2 в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини (а.с. 8).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на аліменти в даному випадку дружина має незалежно від того, чи працює вона та від її матеріального стану. Законодавець повязує таке право лише з однією умовою - відповідним матеріальним становищем чоловіка (ч. 4 ст. 84 СК України).

Тобто, право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка-батька, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред'явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.

У позовній заяві позивач не обґрунтувала вимогу про стягнення на своє утримання, не довела перед судом належними і допустимими доказами обставину, що відповідач може надавати допомогу на утримання дружини.

Відповідач в суді заявив, що в даний час він залишився без роботи і будь-яких інших доходів він не має.

Враховуючи положення цивільного процесуального законодавства про обовязок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), суд вважає, що вимога ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на своє утримання до досягнення спільною дитиною трьох років є необґрунтованою, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 26 червня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 84, 180, 182, 183 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 12, 13, 76-81,259, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягувати із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 03 липня 2018 року до повноліття дитини.

ОСОБА_2 відмовити в позові про стягнення аліментів на дружину у звязку з необґрунтованістю.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), в дохід держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до апеляційного суду Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ______________