Справа № 612/55/18
Провадження №2/612/72/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Мороза О.І., при секретарі судового засідання Коняєвій Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - розрахунковий центр», Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», про захист прав споживача, визнання нікчемної операції за платіжним дорученням, стягнення збитків, моральної шкоди та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, після остаточного уточнення позову, зменшивши позовні вимоги, звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - розрахунковий центр», Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в якому просить захистити її права як споживача за договором №980-077-000000149 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)» від 06.11.2015, визнати нікчемною операцію за платіжним дорученням №1003147 від 06.05.2016 та зобовязати ПАТ «Банк Михайлівський» повернути їй безпідставно перераховані з її рахунку №0601 грошові кошти у сумі 22570,00 грн., а крім того стягнути із банку матеріальну шкоду у розмірі 9741.22 грн, 3% річних у сумі 1174,90 грн, моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування позову посилається на наступне.

06.11.2015 року, між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» (у подальшому ТОВ «ІРЦ»), було укладено договір № 980-077-000146771 (у подальшому «Договір про розміщення грошових коштів»). Вказаний договір було укладено через уповноважену особу Публічне акціонерного товариство «Банк Михайлівський» (в подальшому ПАТ «Банк Михайлівський»). На підставі цього договору, позивач передала ТОВ «ІРЦ» у власність грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. на строк 182 днів, з 06.11.2015 по 06.05.2016 року.

У якості забезпечення виконання зобовязань за «Договором про розміщення грошових коштів» між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» 06.11.2015 року також було укладено договір поруки № 980-077-000146771.

Крім того, у той же день 06.11.2015 року, між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № 980-077-000000149 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)».

Після закінчення строку зазначеного у підпункті 3) пункту 1.2. «Договору про розміщення грошових коштів», позивач звернулась до відділення ПАТ «Банк Михайлівський» щодо отримання належних їй грошових коштів та відсотків але отримала відмову у листах від від 02.09.2016 року до яких також було додане повідомлення про нікчемність правочину.

Намагаючись зясувати всі обставини справи та повернути належні їй грошові кошти, позивач від співробітників банку лише 26.10.2017 року довідалася, що належні їй грошові кошти у розмірі 22570,00 грн. було перераховано згідно платіжного доручення № 1003147 від 06.05.2016 року (у подальшому «Платіжне доручення») ТОВ «ІРЦ» як такі що залучені за договором № 980-077-000234776 від 06.05.2016 року (у подальшому «Спірний договір»).

Вказує, що «Спірний договір» ніколи не підписувала та жодних розпоряджень щодо належних їй грошових коштів за «Платіжним дорученням» банку не давала.

Зазначає, що станом на 06.05.2016 року на її рахунку знаходилися грошові кошти у розмірі 22570,00 грн. Вона зі свого поточного рахунку грошові кошти ніколи не отримувала та ними не розпоряджалася. Таким чином у ПАТ «Банк Михайлівський» не було ніякого законного права розпоряджатися грошовими коштами, які знаходилися на її поточному рахунку без її особистого на те розпорядження.

Враховуючи ту обставину, що вона «Спірний договір» не підписувала та розпоряджень щодо належних їй грошових коштів за «Платіжним дорученням» банку не давала, ніяких правовідносин між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» за вказаним правочином не виникло, трансакція по перерахуванню коштів просить визнати нікчемною.

При цьому посилається на п.п.17, 22 ст. 1, ст. 4 ЗУ України Про захист прав споживачів, ст. 230, ч.1 ст. 625, ч.1 ст. 1214, ч.1, ч.3 ст. 1212, ст.. 1213, ч.1 ст. 1167 ЦК України.

Позовна заява в первісній редакції, де другим відповідачем крім ТОВ «ІРЦ» був Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (т.1, а.с.1-7), надійшла до суду 28.01. 2018.

Ухвалою суду від 30.01. 2018 провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження(т.1 а.с22,24).

Позивачем 11.04. 2018 була подана письмова заява про зміну предмета та підстав позову, уточнена позовна заява та клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ПАТ «Банк Михайлівський» (т.1 а.с.56-63, 68-71).

Ухвалою суду від 17.11. 2018 у підготовчому судовому засіданні до участі у справі як співідповідача було залучене ПАТ «Банк Михайлівський»(т.1 а.с.87,88). Крім того, задовольнивши клопотання позивача, зобов'язано ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ІРЦ» надати до суду до 11.05. 2018 для вивчення у судовому засіданні оригінал Спірного договору від 06.05. 2016 та платіжне доручення № 1003147 від 06.05. 2016.

Від ПАТ «Банк Михайлвський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкаладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» надано відзив на позовну заяву(т.1 а.с. 133-137).

Ухвалами суду від 12.06. 2018 та 09. 07. 2018, 20.09. 2018 задоволено клопотання представника ПАТ «Банк Михайлівський» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з приміщення Господарського суду м. Києва(т.1 ас. 200, 218,244).

Ухвалою суду від 19.11. 2018 задоволено письмову заяву позивача (т.1 а.с.197.198) про закриття провадження у справі в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(т.2 а.с. 19,20). Ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.

Про дату, час та місце судового засідання строни повідомлялися своєчасно та належним чином але у судове засідання не з'явилися (т.2 а.с. 24- 33).

Позивач та її представник надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позову наполягають.

ОСОБА_3 суду м. Києва надійшло повідомлення, що до суду для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, ніхто із відповідачів 20.12.2018 не з'явився як і 19.11. 2018.

Клопотань тощо, в тому числі і про відкладекння розгляду справи від відповідачів не надходило. Раніше представник відповідача ПАТ «Банк Михайлвський» у судових засіданнях участь брав.

Також суд приймає до уваги, що у відзиві на позов ПАТ «Банк Михайлівський» просив суд справу розглядати за відсутності уповноваженої особи та у задоволенні позову відмовити повністю. Так ними не заперечується укладення договору між ОСОБА_1 та ТОВ «ІРЦ» від 06.11.2015, перерахування банком 06.05. 2016 на рахунок ТОВ «ІРЦ» суми 22570.00 грн. При цьому посилаються на наявність Спірного договору №980-077-000234776 від 06.05. 2016. В іншому, заперечуючи проти вимог позивача, посилаються на недоведеність вимог та обовязок і право позивача для забезпечення повернення своїх коштів діяти відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ТОВ «ІРЦ» зареєстроване за адресою, вказаною у позовній заяві(т.1 а.с.17-19).

З метою з'ясування дісного місцезнаходження цього товариста на час розгляду справи, судом здійснено електронний запит та отримано витяг із сайту Міністерства Юстиції України який свідчить про те, що відповідач ТОВ «ІРЦ», станом на 20.12. 2018, не змінювало адресу свого місцезнаходженння та зареєстроване саме за адресою яка вказана в позовній заяві на яку і направлялася судом поштова кореспонденція в тому числі і судові повістки про виклик. За таких обставин, суд важає, що відповідач повідомлений належним чином, а неявка у судове засідання є такою що немає поважних причин.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши відзиви відповідача ПАТ «Банк Михайлівський» дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, зясувавши обставини справи, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

06.11.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «ІРЦ» було укладено договір № 980-077-000146771 - (Договір про розміщення грошових коштів»)(т.1 а.с.8,9). Договір було укладено через уповноважену особу ПАТ «Банк Михайлівський». Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору, позивач передала ТОВ «ІРЦ» у власність грошові кошти у розмірі 20000,00 на строк 182 днів, що складається з 13-х періодів тривалістю по 14 днів кожний. У підпункті 3) пункту 1.2. вказаного договору зазначено, що кошти передаються з дати укладення договору 06.11.2015 по 06.05.2016 року. Також підпунктом 4) пункту 1.2. договору передбачено розмір процентів за користування коштами, а саме 34,4 (тридцять чотири цілих чотири десятих) % річних.

У якості забезпечення виконання зобовязань за «Договором про розміщення грошових коштів» між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» 06.11.2015 року також було укладено договір поруки № 980-077-000146771 (т.1 а.с.10).

Крім того, у той же день 06.11.2015 року, на виконання умов зазначених у підпунктах 6) та 7) пункту 1.2. «Договору про розміщення грошових коштів», між Позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № 980-077-000000149 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)».

Після закінчення строку зазначеного у підпункті 3) пункту 1.2. «Договору про розміщення грошових коштів», позивач звернулась до відділення ПАТ «Банк Михайлівський» щодо отримання належних їй грошових коштів та відсотків але отримала відмову.

Так на звернення від 19.08.2016 року від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_4, ОСОБА_1 отримала відповідь (лист вих. № ЗГ1(К)/6038 від 02.09.2016 року)(т.1 а.с. 14) у якому повідомлено, що розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно. Також у вказаному листі зазначалося, що на підставі ст.ст.37,38, 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», переказ коштів на її рахунок (трансакція) визнано нікчемним. Повідомлено, що у звязку з цим ОСОБА_1 не включена до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування. До цього листа долучено «Повідомлення про нікчемність правочину» (вих. № ЗГ1 (К)/6038 від 02.09.2016 року)»(т.1 а.с.15). У Повідомленні про нікчемність правочину зазначено, що переказ коштів (транзакція), здійснена на її рахунок, є нікчемним(т.1 а.с.15)..

Листом вих. № ЗГ1(К)/6037 від 02.09.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що в межах повноважень, встановлених Порядком виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 826 від 26.05.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.06.2016 року за № 863/28993, виплати коштів за її рахунками № 0601(840), 0601(840) тимчасово обмежені, на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За результатами перевірки правочинів (у тому числі договорів), вкладники ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами, будуть включені до реєстру вкладників(т.1 а.с. 77) .

На чергове звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.11.2016 року за вх. № С-26016/16, ОСОБА_1 надійшла відповідь (лист вих. № 37-036-46188/16 від 02.12.2016 року) за підписом заступника директора-розпорядника фонду у якому йшлося про те, що в ході перевірки були виявлені факти здійснення банком низки незаконних операцій (правочинів), в ході проведення яких, залучалися кошти фізичних осіб ТОВ «ІРЦ». Такі операції (правочини), на підставі частини третьої статті 38 вказаного Закону, були визнані нікчемними уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію (ліквідацію) ПАТ «Банк Михайлівський», а зазначені клієнти банку, які укладали договори про залучення коштів з ТОВ «ІРЦ» не були включені до реєстру вкладників на виплату відшкодування за рахунок коштів Фонду. Також зазначалося, що з метою відшкодування коштів фізичним особам, які уклали договори з ТОВ «ІРЦ», за посередництвом ПАТ «Банк Михайлівський» 15.11.2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг» № 1736-VIII. Позивачеві пропонувалося у звязку з цим подати документи до центрів обслуговування клієнтів ПАТ «Банк Михайлівський» (т.1 а.с.78,79).

Разом із тим із тим, із Платіжного доручення №1003147 від 06.05. 2016 вбачається наступне. ОСОБА_1 як платник через ПАТ «Банк Михайлівський» 06.05. 2016 перерахувала ТОВ «ІРЦ» 22570, 00 грн. Як підставу перерахування зазначено договір №980-077-000234776 від 06.05. 2016 (т.1 а.с.80). Платіжне доручення з «мокрим» штампом банку вивчене у судовому засіданні.

Отже цим платіжним дорученням підтверджено, що станом на 06.05. 2016 на рахнку ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайлівський» були кошти у вказаному розмірі.

Крім того зазначена обставина підтверджується і відомостями з відзиву ПАТ «Банк Михайліський» на позов. Зокрема там зазначено, що 06.05. 2016 ТОВ «ІРЦ» повернув на рахунок ОСОБА_1 в ПАТ «Банк Михайлівський» кошти у сумі 20317,78 грн. саме згідно договору від 06.05. 2015 № 980-077-000146771. Після цього з банківського рахунку ТОВ «ІРЦ» 19.05. 2018 ОСОБА_1 було здійснено повернення 22570,00 грн. як «поверенення коштів згідно договору №980-077-000234776 від 06.05. 2016, а крім того 207, 18 грн процентів за цим договором (т.1 а.с. 99).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що «Спірний договір» (№980-077-000234776) ніколи не підписувала та жодних розпоряджень щодо належних їй грошових коштів за «Платіжним дорученням» банку не давала.

Відповідач у своєму відзиві вказує, що 06.05. 2016 договір №980-077-000234776 між ОСОБА_1 та ТОВ «ІРЦ» був укладений та посилаючись на цю обставину обґрунтовує правомірність своїх дій(т.1 а.с. 99-103) .

Разом із тим слід прийняти до уваги те, що судом було задоволене клопотання ОСОБА_1 та ухвалою суду від 17.11. 2018 у підготовчому судовому засіданні зобов'язано ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ІРЦ» надати до суду до 11.05. 2018 для вивчення у судовому засіданні оригінал цього договору. Копії договору суду також не надавалися.

Станом на 20.12. 2018 вимога суду не виконана. Про причини її невиконання суду не повідомлено, клопотань з цього приводу не заявлено, на спростування доводів позивача відповідачами доказів не надано, отже суд вважає, що твердження позивача про відсутність такого договору банком не спростоване. Іншим чином, позивач це твердження довести не має об'єктивних можливостей.

В ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року № 2346-III визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі. Платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Таким чином суд вважає, що у ПАТ «Банк Михайлівський» не було належної правової підстави розпоряджатися грошовими коштами позивача, які знаходилися на її поточному рахунку, без її особистого на те розпорядження. Отже з цього приводу між нею та банком не виникли жодні правові відносини.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним правочином є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Так відповідно до частини першої вказаної статті, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. .

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23.05.2016 року № 812 "Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора", яким розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.2016 року до 22.06.2016 року.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 від 12.07.2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_4 строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року..

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI (надалі Закон №4452-VI) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закон 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України №4452-VI уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема: - перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; - перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначеністаттею 38 цього Закону.

Частинами 2, 4 ст.38 Закону України №4452-VI встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Згідно з п.п.7-9 ч.3 ст.38 вищевказаного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та "Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, згідно п.1.4 гл. 1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульованаЗаконом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №4452-VI законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

За таких обставин, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Суд також звертає увагу на те, що 19.11.2016 року набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону України №4452-VI, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" від 15.11.2016 року № 1736-VIII, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг"віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Отже ПАТ «Банк Михайлівський», за відсутності договору від 06.05. 206 №980-077-000234776 та всупереч закону, діяв неправомірно, а тому слід визнати нікчемною операцію по перерахуванню коштів у сумі 22579 грн. 00 коп. ПАТ «Банк Михайлівський» ТОВ «ІРЦ» на підставі платіжного доручення №1003147 від 06 травня 2016 року

У задоволенні інших вимог позивача необхідно відмовити як на підставі вищенаведеного вище так і виходячи із наступного.

Статтею 36 Закону України №4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно ч.5 ст. 36 цього Закону під час введення тимчасової адміністрації не застосовується: примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів,пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не нараховується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може привести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Так, частинами 4 та 5 ст.45 Закону України №4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 49 Закону України №4452-VI уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другоїстатті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Положеннями ст.52 Закону України №4452-VI передбачено черговість у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості. Задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку, Законом не передбачено.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання.

Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються.

Суд враховує, що між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, тому дана правова норма не поширюється на випадки коли шкода завдається порушенням зобов'язання.

Крім того, як зазначалося вище, відповідно до Закону № 1736-VIII, кошти внесені позивачем ОСОБА_1 до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором, прирівнюються до вкладу, а вона відповідно набула прав та обов'язків вкладника.

Отже до цих правовідносин застосовуються правила що стосуються договору банківського вкладу та правила ст. 611 ЦК України.

Так, відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством ні договором, укладеним між позивачкою та ТОВ «ІРЦ» за посередництва ПАТ «Банк Михайлівський» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у звязку з неповерненням банком грошових коштів.

Таким чином, в частині заявлених позивачем вимог щодо відшкодування за рахунок відповідача ПАТ «Банк Михайлівський» моральної шкоди, позов задоволенню не підлягає.

На підставі ч.3 с. 22 ЗУ України «Про захист прав споживачів» позивач від сплати судовго збору звільнена. Інші судові витрати відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат не вирішується.

На підставі ст.. 23, 64, ч.2 ст. 215, ст.. 230,ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 292 ЦК України, ч.1 ст. 3, ч.ч.1,2 ст. 26, ч.2 ст. 27, ч.ч.2,4 ст. 38, ч.3 ст. 38, ст. 45, ч.2 ст. 46, ч.ч.1,2 ст. 49, ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, ст.4, ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", суд,- ст.ст. 4,5,10,12,13,19,23,34,141,175,211,229,235, ч.1 ст. 247, ст. ст. 258, 259, 265, 268, 354,355ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - розрахунковий центр», Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживача, визнання нікчемної операції за платіжним дорученням, стягнення збитків, моральної шкоди та зобовязання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати нікчемною операцію по перерахуванню коштів у сумі 22579 грн. 00 коп. Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - розрахунковий центр» на підставі платіжного доручення №1003147 від 06 травня 2016 року.

В іншому у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Близнюківський районний суд Харківської області.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач. ОСОБА_1, НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 64801, вул. В. Складневої, б. 5, кв. 15.

Відповідач. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - розрахунковий центр», ідентифікаційний код юридичної особи 39140702. Місцезнаходження: 29013, вул. Камянецька, буд. 82, оф.2, м. Хмельницький, Хмельницька область.

Відповідач. Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», ідентифікаційний код юридичної особи 38619024. Місцезнаходження: 01001, пров. Рильського, б. 10-12/3, м. Київ.

Повне рішення суду складене 28.12. 2018.

Суддя О.І. Мороз