Справа № 740/4133/17
Провадження № 2/740/312/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої -судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретарів Полєтавкіної М.О., Кононяко С.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів від суми позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у звязку з невиконанням грошового зобовязання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилася після ухвалення заочного рішення Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, яку в подальшому заявами від 15.03.2018 та 12.06.2018 року збільшив та яка складається із 31279,44 грн. інфляційних витрат, 5977,37 грн. - 3% річних від простроченої суми, 63653 грн. процентів від суми позики, а всього 100910,47 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 серпня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 3900 доларів США та 15000 грн. Взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів відповідач не виконав, у зв'язку з чим він звертався до суду з позовом про розірвання договору позики та стягнення коштів.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 15 липня 2016 року його позов був задоволений, розірвано договір позики та стягнуто з відповідача 3900 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 96712, 28 грн., 15000 грн., а всього стягнуто 111 712,28 коп.

За даним рішенням йому був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, однак рішення суду до цього часу не виконанщ, борг відповідачем не повернутий. Виходячи з цього, просить відповідно до ст.ст.625, 1048 ЦК стягнути з відповідачапроценти від суми позики, інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми у звязку із невиконанням грошового зобовязання.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та підтвердив факт наявності у нього боргу, який він невспромозі сплатити одночасно, а буде виплачувати поступово за наявності у нього коштів.

Вислухавши сторно, дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 10 серпня 2015 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу в борг 3900 доларів США та 1500 грн. У зв'язку з невиконанням умов договорів позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору позики та стягнення суми позику.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача 3900 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 96712, 28 грн., 15000 грн., всього стягнуто 111 712,28 коп., а також судові витрати в справі. (а.с.6-7).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, наявність вказаного боргу відповідача перед позивачем встановлена зазначеним судовим рішенням.

На виконання ухваленого судового рішення позивачу був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження по стягненню боргу з відповідача.

Згідно листа Ніжинського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області встановлено, що рішення суду не виконано (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У абзацах 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом припиняється.

Відповідно з цього моменту припиняються кредитні зобовязання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобовязання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (платежі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦКУ).

Такої самої думки прийшов й Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах: N 6-42315св14 від 21.01.2015 року; N 6-41128св14 від 14.01.2015 року.

Отже позовні вимоги в частині стягнення 63653,66 грн. процентів від суми позики задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що за період з 01 вересня 2016 року по травень 2018 року сума інфляційних втрат становить 31279,44 грн., три проценти річних за період з 01 вересня 2016 по 12 червня 2018 року 5977,37 грн.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач проти вимог позивача заперечень не подав, наявність боргових зобов"язань перед позивачем не спростував, як і приведеного ним розрахунку.

В свою чергу надані позивачем докази та розрахунки заборгованості відповідають вимогам ст.ст.76-77 ЦПК України і сумніватися в їх об»єктивності у суду немає підстав.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п/п 1 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 100910,47 грн. Суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в сумі 37256,81 грн., тобто позовні вимоги задоволені на 36,92% (34324,74 х 100 : 93308,82 =36,79), що є підставою для стягнення з відповідача 372,56 грн. судового збору на користь держави (1009,10 х 36,92: 100 =372,56), враховуючи, що позивач є інвалідом 1 групи безстроково.

Керуючись ст.ст.15,16, 509,526, ч.2 ст.625,1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4 , 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_2, за період з 01 вересня 2016 року по травень 2018 року 31279,44 грн. інфляційних втрат, три проценти річних 5977,37 грн. за період з 01 вересня 2016 по 12 червня 2018 року, а всього 37256 (тридцять сім тисяч двісті пятдесят шість) грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 372 (триста сімдесят дві) грн. 56 грн. судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення процентів на рівні облікової ставки в сумі 63 653 грн. 47 коп. відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції, а матеріали справ разом з апеляційними скаргами надсилаються місцевими судами до апеляційної інстанції за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Ковальова Т.Г.