ПОСТАНОВА

Іменем України

16 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/4084/16-ц

провадження № 22-ц/781/1089/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.

з участю секретаря: Федоренко Т.О.

Учасники справи: позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; відповідач - ОСОБА_1.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2018 року, у складі головуючого судді Нероди Л.М., у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитом, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитом.

В обгрунтування позову позивач вказував, що відповідно до укладеного договору б/н від 31.08.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 6 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом на заяві.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує.

ПАТ КБ «Приват Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 45 258,08 грн. за кредитним договором, яка складається з: 5 134, 88грн. заборгованість за кредитом; 34 491,86 грн. - заборгованість по процентам; 3 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2 131,34 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Зазначає, що відповідач кошти за кредитним договором не повернула, а тому з неї підлягає стягненню кредитна заборгованість в межах строку позовної давності, а суд першої інстанції помилково застосував наслідки спливу строку позовної давності. Вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем не подано відзив на апеляційну скаргу у порядку та в строк передбачений ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності, на чому наполягала відповідач.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно неналежного виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н від 31 серпня 2011 року, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку зазначеному на картці та співпадає з кінцевим строком повернення кредиту.

Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

В порядку частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 2,3 ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів, не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом визначеного статтею 257 ЦК України строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної даності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 3 статті 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично пролонговується на той самий строк.

Строк дії картки зазначено на її лицьовій стороні. Картка діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов викладених у п. 9.6,9.7. По закінченню строку дії картки строк продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню рахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) (п. 3.1.1, 3.1. 9.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Суд першої інстанції помилково встановив, що строк дії картки сплив у вересні 2014 року.

Із розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що 22.04.2014 року відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитом (а.с.4-5).

Також, з наданого позивачем нового розрахунку вбачається, що строк дії карткового рахунку № НОМЕР_2 встановлений по червень 2015 року включно.

Доказів того, що відповідач зверталася до Банку із заявою про припинення дії договору та закриття рахунку суду не надано.

Позивач звернувся до суду з позовом 06.12.2016 року, тобто у межах трьохрічного строку, рахуючи як від кінцевого строку дії банківської карти так і від останнього платежу за кредитними зобов'язаннями.

Проте, суд першої інстанції припустився математичної помилки у визначенні трирічного строку звернення позивача з позовом до суду.

Відповідач в заяві про застосування наслідків пропуску строку позовної давності припускає про можливість примусового списання банком боргу у 2014 році, оскільки добровільно кошти не сплачувала, а тому вважає, що відбулося списання коштів без її волевиявлення із іншого карткового рахунку.

Проте, відповідач дії позивача щодо примусового списання коштів з іншого карткового рахунку в рахунок заборгованості за кредитним договором не оскаржувала, доказів про їх спростування не надала, а тому суд не може обґрунтовувати свої висновки на припущеннях.

За ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Суд апеляційної інстанції погоджується частково з позовними вимогами і враховуючи новий розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 31.08.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.08.2011 року у розмірі - 7435,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 5134,88 грн. та із заборгованості по відсотках у розмірі - 2300,13 грн.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2018 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (КОД ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.08.2011 року в розмірі - 7435,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 5134,88 грн. та із заборгованості по відсотках у розмірі - 2300,13 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (КОД ) судовий збір у розмірі 421,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

22.08.2018 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді:

Л.М. Дьомич

С.М. Єгорова