АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3910/18А Справа № 203/3677/17 Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участю секретаря - Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Чечелівської районної в місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини , -

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з квітня 2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стосунки з відповідачем чоловіком не склалися, вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить його розірвати (а.с.2 - 4).

14 листопада 2017 року ОСОБА_3 доповнила свої позовні вимоги вимогою про визначення місця проживання дитини разом з нею, зазначивши, що з моменту народження і дотепер син мешкає за її місцем проживання. У зустрічній позовній заяві позивач просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з нею (а.с. 21).

06 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Чечелівської районної в м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини. Вказував, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, проте вони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини. Син сторін останнім часом мешкає разом з батьком, бажає й надалі мешкати з ним. Позивач за зустрічним позовом просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 33 - 35).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини задоволено частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 29 квітня 2009 року у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис №225), розірвати.

Прізвище ОСОБА_3 залишено без змін.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем фактичного проживання його матері (ОСОБА_3): АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у сумі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

ОСОБА_2 у зустрічному позові до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Чечелівської районної в місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено.

З таким рішенням, в частині визначення проживання дитини, не погодився ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати в цій частині, ухваливши нове рішення, яким визначити місце проживання його сина-разом з ним.

Вказував, що в порушення вимог процесуального закону, суд не надав жодної правової оцінки його доводам та наданим доказам, безпідставно погодився з висновком органу опіки та піклування. Звертав увагу апеляційного суду на те, що в акті обстеження житлово-побутових умов вказано, що квартира, де мешкає його син з колишньою дружиною має сучасний ремонт, кімнати обладнані необхідними меблями, однак орган опіки та піклування не звернув увагу на те, що зазначене нерухоме майно належить йому на праві власності, а не ОСОБА_3 та в ньому зареєстровані лише він та його син. Наголошував, що ОСОБА_3 має намір виїхати на постійне місце проживання до іншої країни, однак і цей факт залишився поза увагою місцевого суду, який, до того ж, прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, яка не відповідає вимогам закону, не залишивши її без руху.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

У відповідності до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначення проживання дитини, перевірка його законності та обґрунтованості проведена у цих межах.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 29.04.2009 року перебувають у шлюбі. Шлюб був зареєстрований у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис №225) (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

З березня 2015 року сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо один від одного. Відповідач постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 36).

Дитина постійно проживає разом із матір'ю - ОСОБА_3 у належній ОСОБА_2 на праві власності квартирі АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 11, 30).

13 грудня 2017 року органом опіки та піклування було проведено обстеження житлово-побутових умов малолітнього ОСОБА_4 та складено акт (а.с. 63), згідно з яким:

-ОСОБА_3 працює менеджером у ТОВ «Арт-Флекс», отримує заробітну плату в сумі 10 000,00 грн. на місяць;

-дитина навчається у 2-му класі КЗО СЗШ №28, зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1;

-квартира складається з двох житлових кімнат, має сучасний ремонт; кімнати обладнані необхідними меблями, побутовою технікою;

-дитина займає окрему кімнату, має індивідуальне місце для сну і обладнаний куточок для навчання, забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку;

-житлово-побутові умови дитини є задовільними.

Органом опіки та піклування 13.02.2018 року було складено висновок №196 (а.с. 62), згідно з яким встановлено:

-дитина мешкає разом з матір'ю, яка забезпечує її всім необхідним для проживання, виховання та розвитку; мати бажає мешкати разом з дитиною та піклуватися про її майбутнє;

-батько дитини проживає окремо, бажає займатися вихованням сина, мешкати разом з ним;

-в інтересах дитини є доцільним визначення місця її проживання разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини, що було підставою для звернення до суду.

Спору щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами не існує.

Встановивши вказані обставини, дослідивши докази у справі та показання свідка, заслухавши думку дитини, в силу ч.1 ст.160 СК України, ч.1 ст.161 СК України, ст. 141 СК України, ч.ч.1,2 ст.155 СК України, ч.ч.1-3 ст.157 СК України, Декларації прав дитини, схваленої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення місця проживання дитини за місцем фактичного проживання його матері.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду, а оскаржуваній частині, - без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, схваленої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано виходив з того, що дитина має рівні та добрі взаємини з матір'ю, а її життєвий устрій тривалий час є сталим і відповідає її соціальним потребам. Малолітній ОСОБА_4 протягом кількох років постійно і безперервно мешкає разом з матір'ю, відвідує один і той же заклад освіти, а також позашкільні заклади. Виняткових обставин, за яких дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю у справі не встановлено.

У судовому засіданні відповідач пояснила, що дитина мешкає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, де звикла проживати, має там друзів. ОСОБА_3 вказувала, що має власне житло, однак, вони, за бажанням дитини, живуть у звичній для неї квартирі. Спору щодо цього житла між сторонами немає, право власності ОСОБА_2 на цю квартиру жодним чином не порушено, зокрема, він не заперечував проти їх проживання у вказаному житлі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю за місцем її фактичного проживання - АДРЕСА_1.

Зазначений висновок суду колегія суддів вважає правильним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в акті обстеження житлово-побутових умов вказано, що квартира, де мешкає його син з матір'ю належить йому на праві власності, а не ОСОБА_3 та в ній зареєстровані лише він та його син, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина не має правового значення для вирішення даного спору та не може бути підставою для висновку про необґрунтованість визначення судом місця проживання дитини за місцем фактичного проживання його матері.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 має намір виїхати на постійне місце проживання до іншої країни, однак цей факт залишився поза увагою місцевого суду, є безпідставними, зокрема, на здійснення вказаної дії необхідний дозвіл батька.

Таким чином, відповідно ст. 375 ЦПК України, рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати, понесені відповідачем за подання позовної заяви, слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко