АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/144/18Головуючий по 1 інстанції Токова С.Є. Доповідач в апеляційній інстанції Бондаренко С.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Токової С.Є., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-:

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі в сторін народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час сторони проживають окремо, дочка проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач з 2017 року матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а та допомога, яку він надавав раніше не відповідала ? розміру його офіційних доходів. У добровільному порядку домовитись про сплату аліментів не вдалося, тому позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки у розмірі ? частини усіх його видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття, щомісячно починаючи з дня звернення до суду. (а.с.52)

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Кіпру ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого в Кооперативі нагляду та органу з розвитку на посаді менеджера по управлінню та зв'язкам з кооперативами на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з 17 січня 2017 року і до досягнення нею повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема зазначав, що суд поклав у основу рішення неналежні та недопустимі докази, надані позивачем на підтвердження своїх доводів та вимог, крім того, відповідач протягом 2016 - 2017 років добровільно та щомісяця перераховує позивачу по 300 євро на утримання дитини.

ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти задоволення скарги, зазначаючи, що позиція відповідача є суперечливою, оскільки з одного боку він вказує, що не може сплачувати аліменти, з іншого боку підтверджує свою платоспроможність зазначаючи про добровільне виконання такого обов'язку та сплату щомісячно 300 Євро. Заперечила, що вказана сума є аліментами на утримання дитини. У всіх переказах вказано, що кошти призначені для підтримки сімї, тобто на підтримання дружини, на що позивач має право як дружина до досягнення дитиною трьох років. Дохід відповідача складає 2141.25 Євро, а не 1710.73 Євро як вказує останній, також він має прибуток від публіцистичної діяльності. Не заперечуючи проблеми із зором, позивач звертає увагу, на те, що відповідач за своїм захворюванням не є сліпим, про що свідчить місце його роботи. Окрім цього позивач звертає увагу на сумнівне походження доказів які надані відповідачем та зазначає, що надані нею докази суду були отримані від відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача аліменти, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач є працездатним, офіційно працює та має самостійний дохід, даний факт визнаний сторонами, а тому стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку на думку суду буде відповідати принципу справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від обов'язку в разі не можливості виконання такого обов'язку.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Даною нормою права не передбачено право суду відхилятись від зазначених вимог.

Частиною 1 ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження від 11 травня 2016 року (а.с.10).

Дитина проживає разом з матір'ю.

Відповідач є громадянином Республіки Кіпр. Згідно з наданими суду документами відповідач є працівником публічного сектору в Уповноваженому органі суспільної кооперації м. Нікосія, де обіймає посаду службовця суспільної кооперації. З липня 2017 року відповідач отримує фіксовану місячну плату у розмірі 1710,73 євро після вирахування всіх податкових та інших обов'язкових платежів та зборів ( а.с. 99).

Таким чином відповідач працює і отримує постійний дохід, тому суд, враховуючи положення ст. 182 СК України та обставини справи, визнав за можливе стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з 17 січня 2017 року і до досягнення нею повноліття.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач є невиліковним інвалідом по зору і частину своїх грошей витрачає на лікування, з врахуванням вище вказаних обставин, не підтверджують його непрацездатності, окрім того навіть наявність вказаних обставин не звільняють батька від обов'язку утримувати дитину, якій таке утримання необхідне для підтримання життєдіяльності (їжа, одяг, лікування), а внаслідок свого малолітнього віку сама дитина себе не може забезпечити цим.

Неспроможність сплачувати визначений розмір аліментів відповідач обґрунтовує своїм захворюванням, однак медична довідка від 8 серпня 2017 року(а.с.113,114) в якій описується спадкове захворювання щодо зору, видана кардіологічним відділенням, а тому викликає сумнів у її достовірності, а довідка з переліком ліків які купує відповідач щомісяця (а.с.118-120) не підтверджує що ці ліки необхідні саме відповідачу на лікування, окрім цього відповідач проживає в м. Пано Дефтера, а аптека яка видала довідку знаходиться в іншому місті.

Також сумнів викликають докази подані на підтвердження витрат на таксі. Як зазначалось вище, згідно відомостей які маються у справі відповідач проживає в м.Пано Дефтера, а особа з якою укладено договір з надання послуги таксі проживає в м. Каймакли (а.с.134). В документах які свідчать про оплату наданих послуг не співпадає з договором № ліцензії, а номера квитанцій видані пізніше є меншими за порядком ніж номера вказані в квитанціях виданих раніше.

Доводи апелянта, про те, що він добровільно сплачував аліменти, не відповідає

фактичним обставинам справи, оскільки сплата аліментів у добровільному порядку, відбувається за домовленістю батьків (ч.2 ст.181 СК України), однак за матеріалами справи, сторони такої домовленості не досягли, а з переказів грошових коштів вбачається, що їх призначення є підтримка сімї, а не аліменти на дитину як стверджує відповідач (а.с.83-96), при тому, що він має також зобов'язання щодо утримання дружини передбачене статтею 84 СК України.

Також посилання апелянта на прийняття судом неналежних та недопустимих доказів, не відповідає фактичним матеріалам справи, оскільки суд не обґрунтовував своє рішення тими доказами на які вказує відповідач, крім довідки щодо розміру заробітної плати, яка на суть вирішеного спору не вплинула, оскільки аліменти стягнуті в частці від заробітку тому їх реальний розмір буде залежати від фактично отриманої заробітної плати.

Всі доводи і дії відповідача, зводяться до того, що він не має можливості сплачувати аліменти, при цьому останній не враховує, що це не його право , а обов'язок, щодо своєї малолітньої дитини, яка внаслідок свого віку не може самостійно себе утримувати, однак потребує такого утримання для забезпечення своєї життєдіяльності.

Тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 12 січня 2018 року.

Судді