Справа № 146/1354/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" жовтня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Скаковської І.В.

з участю секретаря судового засідання Слободянюк Т.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Антонівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що належало її матері ОСОБА_3, яка померла 01 лютого 2011 в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області, яке складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченого сертифікатом серії ВН № 0107670.

Даний позов обґрунтовано наступним.

01 лютого 2011 року в смт. Бірюкове Свердловського району Луганської області померла ОСОБА_3, який доводилася позивачу матірю.

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0107670.

Позивач вказує, що вона є спадкоємцем майна першої черги спадкування за законом, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як на день смерті матері проживала з нею, однак оформити право власності на спадщину через нотаріальну контору не змогла, в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не зявилася, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова Антонівської сільської ради надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась 01 лютого 2011 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_3

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як на день смерті проживала з спадкодавцем, що підтверджується місцем реєстрації у паспорті, а саме смт. Бірюкове Свердловського району Луганської області.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Судом встановлено, що 01 лютого 2011 року в смт.Бірюкове Свердловського району Луганської області померла ОСОБА_3 (а.с.7) .

Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯУ № 118391 (а.с.6).

Згідно довідки виконавчого комітету Антонівської сільської ради № 429 від 21 червня 2018 року, право на земельну ділянку розміром 2,16 га належить померлій ОСОБА_3, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0107670 виданого на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації № 20 від 03 лютого 1997 року (а.с.9).

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про те, що вартість земельної частки (пай), яка належала ОСОБА_3 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0107670 на території Антонівської сільської ради Томашпільського району становить 8293 грн. 00 коп. (а.с.8).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса на заяву позивача, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 01 лютого 2011 року оскільки пропущено шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку (а.с.11).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді Томашпільської державної нотаріальної контори Державного нотаріального архіву Вінницької області від 19 вересня 2018 року на запит суду від 13 вересня 2018 року, спадкова справа після померлої 01 лютого 2011 року ОСОБА_3 не заведена (а.с.22).

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 підтверджує право її спадкоємців на земельну частку (пай), яка перейшла у спадок.

Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я ОСОБА_3, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з квитанції ПриватБанк № 0.0..1 від 25 липня 2018 року, позивачем ОСОБА_5 за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 704 гривень 80 копійок.

Враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 грн. 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1222, 1261,1268 ЦК України, ст. ст. 12,13,76,78, 95, 200, 263-265, 354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Антонівської сільської ради Томашпільського раойну Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що належало її матері ОСОБА_3, яка померла 01 лютого 2011 року в смт. Бірюкове Свердловського району Луганської області, яке складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0107670.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці АДРЕСА_1, 94864, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 з державного бюджету 352 грн. 40 коп. сплаченого нею судового збору згідно квитанції ПриватБанк № 0.0..1 від 25 липня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В.Скаковська