Справа № 297/907/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Фейір О. О., з участю секретаря судового засідання Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю Гичка Б.І. звернувся до Берегівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 610181,19 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № МL-805/039/2008 від 16.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1, остання отримала кредит у розмірі 21822,50 доларів США на споживчі потреби. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 16.07.2008 року було укладено договір поруки № SR-805/039/2008. 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договір відступлення права вимоги б/н, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № МL-805/039/2008 та договором поруки № SR-805/039/2008 від 16.07.2008 року. Відповідач ОСОБА_1, всупереч умовам договору, не здійснювала відповідні платежі щомісяця з метою повернення кредиту сплати процентів, у зв'язку з чим її заборгованість перед банком за кредитним договором № МL-805/039/2008 від 16.07.2008 року становить: залишок заборгованості по кредиту - 21531,17 доларів США, що за курсом НБУ становить 565526,47 гривень; відсотки за користування кредитом в розмірі 1700,13 доларів США, що за курсом НБУ становить 44654,72 гривень.У зв'язку з наведеним, на підставі ст. 554 ЦК України позивач просить солідарно стягнути з відповідачів вищевказану суму заборгованості та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання, згідно якого просить справу розглянути без участі представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а. с. 130, 146).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також в судове засідання не з'явились, однак подали відзиви на позовну заяву та заяви про застосування позовної давності (а. с. 51-129).

У відзиві на позовну заяву відповідачі просили відмовити в задоволенні позову. Відзиви мотивовано тим, що розрахунок, який позивач надав на підтвердження розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1, не є документом за своєю природою, оскільки є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Про необґрунтованість позовних вимог позивача, на думку відповідачів, свідчить також те, що в представленому позивачем розрахунку заборгованості вказана лише остаточна сума заборгованості за весь період, без розбивки такої по місяцях, що унеможливлює перевірку правильності та обґрунтованості розрахунків позивача. Крім того, відповідачі зазначають, що згідно з поданими позивачем документами, ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» лише право вимоги за кредитним договором, тоді як право вимоги до відповідача ОСОБА_2 до позивача від ПАТ «ОТП Банк» не переходило. Також, відповідачі вважають, що за відсутності підписаних ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» додатку 1 до кредитного договору та акту приймання-передачі кредитного портфелю, сам по собі договір купівлі-продажу такого не може вважатися належним доказом переходу від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прав вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та фізичними особами. В тому числі і відповідачем ОСОБА_1

Крім того, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов зазначила, що згідно з умовами договору, вона взяла на себе зобов'язання здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Тому, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, то право банка вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного чергового платежу, а отже початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки, як вбачається з досудової вимоги банку до ОСОБА_1, остання припинила сплачувати кредит ще влітку 2009 року, а позивач звернувся до суду тільки в квітні 2018 року, відповідач вважає, що ним було пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов, крім вищенаведеного, також зазначив, що, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором, повинно бути пред'явлено в межах строку дії поруки, тобто протягом 6 місяців з моменту настанні строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту або з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Оскільки в даному випадку договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячними погашеннями платежів, а відповідач ОСОБА_1 припинила сплачувати кредит ще в 2009 року, то строк пред'явлення позивачем вимог до поручителя ОСОБА_2 закінчився ще в 2012 року, у зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову.

В свою чергу, від відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшла відповідь на відзив, якою позивач просить задоволити позовні вимоги повністю. Відповідь на відзив мотивовано тим, що кредитний договір укладений 16 липня 2008 року і діє до повного виконання зобов'язань за договором і датою остаточного повернення кредиту є 16 липня 2021 року. Позивач просить стягнути з відповідачів тільки залишок заборгованості за кредитом та відсотки за його користування, тоді як додатково нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій позивач не вимагає. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що досудова вимога від 27.08.2009 року була надіслана ОСОБА_1 не ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а АТ «ОТП Банк», така підписана співробітником саме АТ «ОТП Банк», тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було пропущено строк позовної давності (а. с. 137-144).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до кредитного договору № МL-805/039/2008 від 16.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1, остання отримала кредит у розмірі 21822,50 доларів США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення 16 липня 2021 року (а. с. 5-8).

Відповідно до п. 1.5.1 вказаного договору повернення відповідної частини кредиту позичальником мало здійснюватись щомісяця у розмірі та строки, визначені в графіку платежів, нараховані проценти також сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту.

Разом з тим, в якості забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-805/039/2008від 16.07.2008 року (а. с. 13).

26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги, згідно з якими ПАТ «ОТП Банк» передало (відступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором № МL-805/039/2008 від 16.07.2008 року. В результаті цього до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № МL-805/039/2008 від 16.07.2008 року (а. с. 26-36).

Як встановлено з матеріалів справи, через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаними договорами, заборгованість останньої станом на 26 березня 2018 року склала: залишок заборгованості по кредиту - 21531,17 доларів США, що за курсом НБУ становить 565526,47 гривень; відсотки за користування кредитом в розмірі 1700,13 доларів США, що за курсом НБУ становить 44654,72 гривень (а. с. 15).

При цьому, як вбачається з наданої відповідачем ОСОБА_1 копії досудової вимоги від 27.08.2009 року, банк вимагав в останньої дострокового погашення боргу протягом 30 днів в наступних сумах: 21531,17 доларів США - сума кредиту, 1612,23 доларів США - сума відсотків за користування кредитом, 2418,20 гривень - сума пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків, 75 гривень - сума штрафів (а. с. 59).

Відповідач ОСОБА_1 отримала вказану досудову вимогу 01 вересня 2009 року, що вбачається з наданої позивачем копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 140).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, сума боргу ОСОБА_1 станом на 26 березня 2018 року по кредиту становить 21531,17 доларів США, що свідчить про те, що остання припинили вносити щомісячні платежі для погашення боргу за кредитом ще в 2009 році.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в Постанові по справі № 6-2251цс16 від 09.11.2016 року, Постанові по справі № 6-3116цс16 від 05.07.2017 року, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Отже, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язань, позивач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості, надіславши ОСОБА_1 досудову вимогу 27.08.2009 року, чим змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту протягом 30 днів та відсотків за користування кредитом почався після спливу 30 днів з дня отримання позичальником вказаної досудової вимоги, тобто з 01 жовтня 2009 року.

При цьому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з даним позовом тільки 03 травня 2018 року (а. с. 2).

Крім того, з правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-53цс14, вбачається, що, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Отже, реалізуючи своє право на дострокове погашення кредиту, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» слід було подати у судовому порядку вимогу до ОСОБА_2, як до поручителя, про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором в межах строку дії поруки, тобто, в даному випадку із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту.

При цьому, посилання позивача у відповіді на відзив про те, що досудова вимога від 27.08.2009 року була надіслана ОСОБА_1 не ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а АТ «ОТП Банк», така підписана співробітником саме ПАТ «ОТП Банк», тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було пропущено строк позовної давності, суд вважає безпідставним, у зв'язку з наступним.

Так, ПАТ «ОТП Банк», надіславши ОСОБА_1 досудову вимогу 27.08.2009 року, відповідно до вищенаведених положень, вже змінило строк виконання основного зобов'язання, тобто ще до укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», останнім було встановлено строк виконання основного зобов'язання - протягом 30 днів з дня отримання позичальником вказаної досудової вимоги, тобто до 01 жовтня 2009 року. Отже, на момент отримання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитного портфелю за кредитним договором № МL-805/039/2008, перебіг позовної давності за вимогами до відповідачів вже розпочався з 01 жовтня 2009 року.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про застосування строків позовної давності та відмову в позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд вважає в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з спливом позовної давності.

У зв'язку з наведеним, враховуючи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, також не підлягає стягненню з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» понесеного останнім судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст. 257, 261, 267, 559, 1050 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

рішив:

В задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Фейір О. О.