АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 641/4213/16-ц

провадження № 22-ц/790/3704/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

відповідач: ОСОБА_5, який також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6,

треті особи: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, виселення та зняття з реєстрації місця проживання за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2018 року в складі судді Григор'єва Б. П., -

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просила усунути перешкоди в користування та розпорядженні житловим приміщенням за адресою: м. Харків вул. Хуторянська 3, шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, зобовязати Відділ реєстрації місця проживання у Комінтернівському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради зняти з реєстрації місця проживання відповідачів, виселити ОСОБА_2. ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 без надання іншого житла з житлового будинку розташованого за адресою: м. Харків вул. Хуторянська 3, стягнути судові витрати.

В обгрунтування позову вказувала, що вона є власником житлового будинку за адресою: м. Харків вул. Хуторянська, 3. У зазначеному будинку зареєстроване місце проживання відповідачів. Незважаючи на її неодноразові вимоги як власниці житлового будинку усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком, а також зняти реєстрацію місця проживання у ньому, відповідачі продовжують в ньому проживати. Дозволу на користування житловим будинком за адресою: м. Харків вул. Хуторянська 3 вона відповідачам не надавала, договір найму з ними не укладала та не бажає цього робити. Крім того реєстрація не є договором найму та не прирівнюється до нього. Договір найму був також відсутній з відповідачами і з попередніми власниками житлового будинку. Жоден з відповідачів не є членом її сімї, вони не ведуть спільне господарство. Реєстрація та проживання відповідачів у спірному житловому будинку порушують її право на користування та розпорядження власністю, вона має нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, позов просив задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що відповідачі проживають в спірному житловому будинку зі згоди ОСОБА_11.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради надала клопотання з проханням розглядати справу за їх відсутності відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Представник третьої особи Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надала заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, проти позовних вимог про зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_5, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 заперечувала, просила ухвалити рішення в інтересах дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні житловим будинком за адресою: м. Харків вул. Хуторянська 3 (літ. А-1, Б-1) шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втрати право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків вул. Хуторянська 3.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без надання іншого житлового приміщення з житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків вул. Хуторянська, 3.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1102,04 грн.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати в частині визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням і виселення його та його сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з будинку «А-1» по вулиці Хуторянській № 3 м. Харкова.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції не зясував правовий статус його вселення в спірний житловий будинок, де він проживає тривалий час, а посилався в рішенні на те, що він нібито був членом сімї попереднього власника.

Апелянт вказує, що позивачкою не було представлено жодного доказу, що він своїми діями порушив її право володіння, користування і розпорядження спірним жилим будинком або ж з його сторони була реальна небезпека порушення її права або законного володіння.

20 липня 2018 року до Апеляційного суду Харківської області надійшов відзив ОСОБА_1 на вищевказану апеляційну скаргу, в якому вказала, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, які в ній зазначені є безпідставними та необґрунтованими, а оскаржуване рішення ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

30 липня 2018 року до Апеляційного суду Харківської області надійшли доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_12.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що існують перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні своєю власністю, відповідачі не являються членами сімї ОСОБА_1, будь-які угоди з приводу користування спірним житловим будинком між ними не укладались та ОСОБА_1 не бажає цього робити.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування частки житлових приміщень від 31.07.2015 року ОСОБА_1 в інтересах якої діяв ОСОБА_13 отримала у дар від ОСОБА_14 2/3 частини житлового будинку з прибудовами літ. А-1, літ. Б-1, що розташовані за адресою: м. Харків вул. Хуторянська, 3. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_15, реєстровий номер № 855.

Згідно договору дарування частки житлових приміщень від 09.09.2015 року ОСОБА_1 в інтересах якої діяв ОСОБА_16 отримала у дар від ОСОБА_14 1/3 частини житлового будинку з прибудовами літ. А-1, літ. Б-1, що розташовані за адресою: м. Харків вул. Хуторянська,3. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_15, реєстровий номер № 1024.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 41549882, зазначено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 2/3 частин житлового будинку за адресою: м. Харків вул. Хуторянська, 3.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 43564217, зазначено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/3 частин житлового будинку за адресою: м. Харків вул. Хуторянська, 3.

Згідно довідки про склад сімї № 448/0/102-16 від 25.04.2016 року виданої Адміністрацією Комінтернівського району Харківської міської ради зазначено, що за адресою: м. Харків вул. Хуторянська, 34 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.19)..

Згідно відповіді на адвокатський запит адресовано до Начальника відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області зазначено, що за адресою: м. Харків вул. Хуторянська 3 зареєстрований ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований у м. Харкові та Харківській області не значиться.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 намагались визнати, що право власності на житловий будинок № 3 по вул. Хуторянській в м. Харкові набуто позивачкою без законних підстав, шляхом оскарження рішення суду від 15.12.1998 року за позовом ОСОБА_18 до податкової адміністрації Комінтернівського району м. Харкова про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.11.2017 року апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_7 відхилені. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.12.1998 року залишено без змін.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За статтею 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положеннями статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про вселення.

Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї (Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14).

Передбачаючи право власника квартири на відчуження цього об'єкту, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку.

Враховуючи, що позивачка на даний час є власницею спірного житлового будинку, відповідачі не є членами її сімї, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення її позовних вимог.

Посилання апелянта на той факт, що позивачкою не було представлено жодного доказу, що він своїми діями порушив її право володіння, користування і розпорядження спірним жилим будинком, колегією суддів не приймаються, оскільки з показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20, допитаних у суді першої інстанції, вбачається, що родина ОСОБА_7 і досі проживає ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

доказування.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду в частині відмови у позові позивачкою не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_21 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 серпня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_22