Справа № 454/1010/18 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1161/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що кредитором було пред'явлено претензію 31 січня 2014р., а отже в цей час кредитором було використане своє право на заявлення своїх вимог, а відповідач зі свого боку її визнав та прийняв до виконання.

Вказує, що в даному випадку підлягають до застосування положення глави 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування", а не положення статей 257, 267 ЦК України.

На думку скаржника, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог у зв'язку з відсутністю між сторонами кредитних правовідносин.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

В судове засідання сторони не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

20 грудня 2018 року в розпорядження апеляційного суду поступило клопотання від представника АТ «КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв»язку із зайнятістю в інших справах, яке колегією суддів було відхилено.

Відкладення розгляду справи призведе до порушення розумних строків її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається з копії заяви позичальника від 31 серпня 2007р., та Умов та Правил надання банківських послуг підписаних між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4, останньому банк надає кредит в сумі 13000,00гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_4 помер, що підтверджується

свідоцтвом про смерть від 28 серпня 2013р.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст. 526, 527, 230 Цивільного кодексу Україну зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК Укораїни).

Об'єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв'язку із смертю боржника в правовідносинах, що передбачають правонаступництво в порядку спадкування, обов»язки померлої особи (боржника) переходять до іншої особи - її спадкоємця.

Приписи ч.2 ст.1281 ЦК України зобов'язують кредитора спадкодавця протягом шести місяців з дня, коли від дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

При цьому згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання вказаних строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15.

В той же час, зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Таким чином, пред'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Встановлено, що позивачем 31 січня 2014 року направлено претензію кредитора до Сокальської Державної нотаріальної контори, в якій вказувалось про те, що спадкоємцям необхідно сплатити заборгованість у сумі 11 979,59 гривень.

05 березня 2014 року банком отримано лист-відповідь приватного нотаріуса Сокальського

районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Г.І., в якому повідомлялось, що

спадкоємцем померлого є ОСОБА_2, а також про те, що на його адресу направлено

копію претензії кредитора.

Також, як встановлено із листа-претензії з якою звернувся представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», засвідченою печаткою банку, відповідач був повідомлений необхідність сплатити повну суму заборгованості по вказаному кредиту шляхом внесення одноразового платежу. Наслідком відмови передбачалось те, що зазначена сума буде стягнута в судовому порядку у відповідності до законодавства України.

На виконання даної вимоги 04 квітня 2014 року, ним було погашено 700 грн., вказаного вище кредиту. Згодом, 13 червня 2014 року було повторно оплачено у розмірі 3500 грн. Дані факти підтверджується копіями квитанцій, які є додатком до клопотання та розрахунком заборгованості станом на 13 березня 2017 року, який подав банк під час звернення до суду.

А отже, вимогу кредитодавця (погашення заборгованості шляхом здійснення одноразового платежу) в повному обсязі не виконано.

За умовами ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ст. ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив зокрема тоді, коли не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання про застосування позовної давності.

Саме зміст листа-претензії до спадкоємця передбачає обов'язок відповідача добровільно сплатити залишок заборгованості. Одночасно, вказаний документ передбачає механізм реагування на непогашення заборгованості. А тому, оскільки банком 04 квітня 2014 року отримано кошти у розмірі меншому, аніж витребовувалось листом-претензією - було порушено право позивача на повернення йому повної суми кредиту.

Проте, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як вбачається з копії квитанції від 13 червня 2014 року, відповідач сплатив 3 500 грн. (надходження коштів також підтверджується розрахунком заборгованості за зазначеним договором), що вказує на визнання ним боргу, та одночасно є підставою для звернення до суду у зв'язку із порушенням прав позивача.

У ст. 55 Конституції України вказується, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в установленому порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов»язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо інше не встановлено домовленістю. У разі відмови від одноразового платежу, кредитодавець звертається із позовом до суду для накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до Цивільного кодексу України, передбачено строк у межах якого, особа може звернутись до суду для захисту свого цивільного права або інтересу, а саме три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, також цей строк може збільшуватись за домовленістю сторін, шляхом укладення письмового договору відповідно до ст.259 ЦК України.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач під час звернення до суду не надав документів, підтверджуючих збільшення строку позовної давності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач у своєму клопотанні повідомив про те, що жодних договорів, зокрема про збільшення позовної давності, стосовно зазначених кредитних зобов'язань, із вказаним банком не укладав.

Як вбачається із правової позиції Верховного суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-154 цс 15 статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В позовній заяві позивач повідомляє про те, що ним не подано інших позовів до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих же підстав.

Цивільне законодавство чи умови акта, на підставі якого виникло зобов»язання не передбачають необхідності банку звертатись повторно з вимогою-претензією до відповідача, а лише надають йому право на захист своїх інтересів в судовому порядку. Проте, в матеріалах справи наявний лист-претензія, датований 11 вересня 2017 року, вихідний номер SAMDN4500, в якому кредитор повторно звертається до відповідача з вимогою сплатити заборгованість. У вказаному листі зазначено, що станом на дату смерті спадкодавця, заборгованість складає 7779,59 грн. Проте, разом із позовними матеріалами, під час звернення до суду банк подав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 31.08.2007, укладеного між банком та клієнтом ОСОБА_4, станом на 13 березня 2017 року, у якому вказано, що станом на дату звернення в Сокальську державну нотаріальну контору з претензією кредитора від 31 січня 2014 року вихідний номер 8АМТЖ4500, залишок поточної заборгованості складає 7431,37грн., залишок простроченої заборгованості 4291,56 грн., та загальний залишок заборгованості за відстоками 256,66 грн., що загалом складає 11979,59 грн.

Відповідно до вимоги, яка пред'являлась 18 березня 2014 року розмір боргу станом на дату смерті зазначено також 11979,59. Лише із вимоги від 11 вересня 2017 року, яка повторно направлялась відповідачу випливає сума 7779,59. Як вбачається із вищенаведеного, такий залишок заборгованості виник внаслідок часткової оплати відповідачем, а саме 4200 грн., на виконання листа-претензії кредитора від 18 березня 2014 року.

Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, що і було вчинено позивачем.

За наведених обставин, початком строку позовної давності слід вважати 13 червня 2014 року, а саме останню дату визнання відповідачем зобов'язання, оскільки таке не передбачало строку виконання відповідно до чинного законодавства. А також, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» використав своє право на захист в судовому порядку та звернувся з позовною заявою 18 квітня 2018 року.

Отже, з урахуванням наведених вище норм закону, які регулюють застосування позовної давності та наслідки її спливу, також, оскільки відповідачем було подано до суду клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позивачем вимог, та встановлених обставин справи, які підтверджують факт невиконання відповідачем зобов»язань та факт переривання перебігу строку позовної давності шляхом внесення відповідачем чергового платежу, який був зарахований банком, а також дату звернення кредитором з цивільним позовом - суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що передбачений законом трирічний строк позовної давності сплив, а тому позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення кредитором боргу спадкодавця не підлягає до задоволення.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бойко С.М.

Копняк С.М.