Справа № 203/2507/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська, в складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Ркоян Ю.А.

за участю позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які після розірвання шлюбу проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач працює в КЗ «Камянська міська лікарня №7» Дніпропетровської обласної ради та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в добровільному порядку відмовляється надавати відповідну допомогу, що ставить її у скрутний матеріальний стан. Крім навчання у школі, син є студентом «Мала ОСОБА_4 ШАГ», стипендію не отримує. Термін навчання становить з 09.09.2017 року по 09.09.2020 року, а вартість навчання становить 13104 грн. щороку. Тобто, за три роки вартість навчання становить 39312 грн. Її щомісячний заробіток в середньому становить 3358 грн., що унеможливлює належне матеріальне забезпечення сина, адже, крім іншого, вона має купувати їжу, одяг, сплачувати комунальні платежі тощо. В звязку з цим, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути 50% додаткових витрат на дитину в розмірі 19656 грн.

Під час розгляду справи позивачка підтримала позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.08.2018 року, що проводилось за участю сторін, судом було оголошено перерву для надання можливості відповідачу ознайомитись з уточненою позовною заяву. Про день та час наступного судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, але в призначене судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Відзиву на позов не надав та будь-яких заяв та клопотань по справі не заявляв.

За вказаних обставин, суд у відповідності до ч.3 ст.223 ЦПК України вважає за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріал справи, що сторони з 23.08.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.12.2017 року.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи, що відповідач є здоровим та працездатним, має постійне місце роботи та дохід, інших осіб на утриманні не має, відсутність обставин, які б виключали можливість останнього надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а також спільний обовязок батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що позивачкою не надано доказів щодо фактичного розміру витрат, які вона несе на утримання дитини, а також щодо розміру доходів відповідача. З огляду на це, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, присудивши до стягнення аліменти у передбаченому ч.2 ст.182 СК України мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину, тобто в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2018 року (дня предявлення позову) та до досягнення дитиною повноліття.

В частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд враховує наступне.

Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином положення ст.185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, повинно враховуватись в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Матеріали справи підтверджено, що відповідно до договору від 17.08.2017 року неповнолітній ОСОБА_3 навчається в «Малій ОСОБА_4 ШАГ», з терміном навчання з 09.09.2017 року по 09.09.2020 року. Згідно додатку до договору вартість навчання становить 13104 грн. щороку.

В своєму позові позивачка просила стягнути вказані додаткові витрати на навчання в розмірі 19656 грн., що становить 50% вартості навчання за три роки в сумі 39312 грн.

Суд вважає, що вказані витрати на навчання сина, в розумінні ст.185 СК України є додатковими витратами позивачки на дитину, повязаними з розвитком здібностей останньої. А тому, відповідач зобовязаний брати участь у вказаних додаткових витратах позивачки на дитину та має можливість забезпечувати оплату цих витрат.

Поряд з цим, суд враховує, що згідно наданих позивачкою до позовної заяви квитанцій за період з серпня 2017 року по травень 2018 року нею фактично було сплачено за навчання кошти в сумі 15570 грн.

В звязку з цим, виходячи із спільного обовязку батьків щодо утримання дитини, позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на її користь 50% від розміру фактично понесених додаткових витрат в сумі 7785 грн.

В частині стягнення витрат за весь період навчання, крім фактично понесених витрат, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачкою не надано беззаперечних доказів що вказані витрати будуть в наступному понесені позивачкою та навчання сина не буде припинено, що не позбавляє позивачку права у відповідності до ст.185 СК України в подальшому повторно звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.141,180,181,182,183,184,185,191 СК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141,258, 259,263-268,430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (51905, Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Кізлярська,101, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (49000, м.Дніпро, пр.Олександра Поля,13/88, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (51905, Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Кізлярська,101, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (49000, мДніпро, пр.Олександра Поля,13/88, РНОКПП НОМЕР_2) додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 7785 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (51905, Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Кізлярська,101, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (49000, мДніпро, пр.Олександра Поля,13/88, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01 жовтня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак