Справа № 604/136/18
Провадження № 2/604/132/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

Головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

представника позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 обєднаної територіальної громади Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_7, третьої особи яка не заявляє вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_8, про визнання заповіту нікчемним, -

В С Т А Н О В И В:

Позвач ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 обєднаної територіальної громади Підволочиського району, ОСОБА_9, третя особа приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_8 про визнання заповіту нікчемним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 20 травня 2011 року ОСОБА_10 вчинив нотаріально завірений заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_5 Того ж дня цей заповіт було внесено до спадкового реєстру за № 51172444. 29 червня 2017 рок ОСОБА_10 помер. 18 липня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини за заповітом, де отримав витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 48453068 від 18 липня 2017 року та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, у якій було зазначено про наявність заповіту ОСОБА_10, що складений у користь ОСОБА_5 19 вересня 2017 року, звернувшись повторно до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину отримав довідку із Спадкового реєстру, в якій зазначалось про наявність іншого заповіту, а саме за № 60971089 від 04 квітня 2017 року, складений від імені ОСОБА_10 у користь ОСОБА_9 Зазначений заповіт вважає нікчемним, оскільки всупереч вимог, викладених у Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріального посвідчений, затвердженого постановою КМ України від 15 червня 1994 року № 419 у редакції постанов КМ України від 06 липня 2006 року № 940, заповіт посвідчений посадовою особою ОСОБА_6 сільської ради без присутності двох свідків. Разом з тим, заповіт складався у присутності ОСОБА_9, тобто особи у користь якої він складений. Також, всупереч вимог п.24 заповіт, посвідчений посадовою особою ОСОБА_6 сільської ради, зареєстрований реєстратором не в день його посвідчення, а 21 липня 2017 року, тобто через місяць після смерті заповідача. За вказаних обставин, зважаючи на те, що заповіт, посвідчений в користь ОСОБА_9, складений з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення, позасудове врегулювання спору з відповідачем щодо поділу спадкового майна після смерті ОСОБА_10 не можливе, тому просить позов задовольнити у повному обсязі, визнавши заповіт від 04 квітня 2017 року посвідчений секретарем Скориківської сільської ради нікчемним.

Відповідач ОСОБА_9 подала відзив на позов, в якому просить позовну заяву залишити без задоволення у звязку з тим, що відповідно до вимог ст.ст. 245, 1252 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про нотаріат» посвідчувати заповіти і довіреності, що прирівнюються до нотаріально посвідчених мають право уповноважені посадові особи органів місцевого самоврядування, а саме довіреності осіб, які проживають у населених пунктах, де немає нотаріусів, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпоряджання транспортними засобами уповноваженими посадовими особами органів місцевого самоврядування, які мають право посвідчувати. При посвідченні спірного заповіту секретар Скориківської сільської ради керувалась Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/6 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036. Відповідно до п. 1.2 даного Порядку, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Таким чином відповідно до вказаного порядку та згідно рішення ОСОБА_6 сільської ради відповідач ОСОБА_4 мала право на посвідчення вказаного заповіту.

Разом із тим п. 2.3 Порядку передбачено, що при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному ст. 43 ЗУ «Про нотаріат».

У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування.

Пунктом 2.5 2.6 Положення передбачено, що під час посвідчення заповіту та засвідчення справжності підпису на документах визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому ст. 44 ЗУ «Про нотаріат», а порядок підписання нотаріально посвідчуваних документів визначено ст. 45 ЗУ «Про нотаріат».

Глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, сама читає заповіт чи заяву і підписує його. Якщо така особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обовязково повинна бути присутня особа (сурдоперекладач), яка може порозумітися з глухою, німою або глухонімою особою і підтвердити своїм підписом, що зміст заповіту, заяви відповідає учасника нотаріальної дії. Підпис особи (сурдоперекладача) проставляється після тексту заповіту, заяви. Від зазначеної особи вимагається документ, що підтверджує її кваліфікацію.

Таким чином оскаржуваний заповіт складений без присутності двох свідків, оскільки після встановлення особи і перевірки його дієздатності, ОСОБА_10 цілком розумів його зміст і особисто його підписав.

Щодо посилання позивача на те, що заповіт складався у присутності відповідача ОСОБА_9 не відповідає дійсності, оскільки заповіт складався в окремому приміщенні сільської ради, і при посвідченні заповіту жодних порушень вимог Закону не було, не було інших людей, в тому числі і свідків про яких зазначає позивач.

Крім того вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст. 1257 ЦК України несвоєчасна реєстрація заповіту у державного реєстратора не є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Оскільки в момент вчинення правочину було додержано усі вимоги Закону, посилаючись на вимоги ст. ст. 27, 203, 215 ЦК України просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримали, надали пояснення аналогічні до змісту позовної заяви. Доповнили, що відповідно до п.п. 8-10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 491 від 11 травня 2011 року передбачено, що посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції, або його філіям заяв про реєстрацію. Заяви про реєстрацію подаються (надсилаються реєстратору) в день вчинення відповідної нотаріальної дії. Таким чином, посадова особа ОСОБА_6 сільської ради в порушення вказаних вимог не внесла у день посвідчення оскаржуваного заповіту його реєстрацію у Спадковий реєстр, а тому наявне порушення форми і посвідчення цього заповіту, внаслідок чого є підстави для визнання заповіту нікчемним в силу вимог ст.ст. 1257, 1247 ЦК України.

Крім того секретар сільської ради, як відповідальна особа, на яку покладено обовязок щодо вчинення нотаріальних дій, не залучила до посвідчення заповіту двох свідків, що суперечить вимогам ч.2 ст. 1253 ЦК.

Також посилаються на те, що ОСОБА_10 самостійно не міг пересуватись і заповіт посвідчувався не у приміщенні сільської ради, а безпосередньо в автомобілі, в якому приїхали, крім того, коли до них приїхав спадкодавець то пояснив, що б дати йому домову книжку з метою реєстраціє своєї дочки і жодної розмови про заповіт у них не було, а тому і відповідачі ввели ОСОБА_10 в оману. Враховуючи те, що заповіт складений із порушенням вимог щодо форми і посвідчення просять визнати його нікчемним.

Представник позивача ОСОБА_1 доповнила, що ОСОБА_10 являється її братом, який у 2011 році посвідчив на користь її сина заповіт. Протягом 2008-2017 років вона, її син, а також чоловік постійно турбувались про нього, часто приїздили, доглядали його, забезпечували усім необхідним, ліками, продуктами харчування. Відповідач ОСОБА_9 участі у догляді за батьком не приймала, не турбувалась про нього, тому вважає, що не заслужила на спадщину. Коли дізналась про те, що ОСОБА_10 має намір приписати свою дочку, то менше приїздила, проте постійно їздив її син. Перед смертю приїхав, попросив документи щоб приписати дочку, після чого поїхали під сільську раду, яка знаходиться неподалік її будинку. Секретар сільської ради підійшла до автомобіля, де і, на її думку, посвідчувався заповіт, оскільки був хворий на ноги, майже не ходив і піднятися у сільську раду по сходах не міг. Про інший заповіт дізналася після його смерті, після чого звернулась у нотаріальну контору, проте будь-яких відомостей на той час не було. Вважає, що при його укладені були порушення вимог Закону щодо його посвідчення, а тому просить позов задовольнити та визнати заповіт нікчемним.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_3 просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки 04 квітня 2017 року, перебуваючи в приміщенні сільської ради до неї звернувся ОСОБА_10 з проханням оформлення заповіту. Встановивши його особу та пересвідчившись у дієздатності даного громадянина, розяснивши йому наслідки укладення заповіту, останній висловив свою волю та заповів усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б не складалося своїй дочці ОСОБА_9 Заповіт складався і посвідчувався виключно у його присутності без будь-яких посторонніх осіб, після чого ОСОБА_10 особисто підписав його, а тому і не було необхідності залучати двох свідків, як про це стверджують представники позивача. Крім того, в цей же день відомості про даний заповіт було внесено в журнал для реєстрації нотаріальних дій, однак не надані державному реєстратору для внесені у Єдиний реєстр, оскільки в сільській місцевості такий відсутній і у них є практика, зібравши декілька заповітів їхати у смт. Підволочиськ для їх реєстрації. Враховуючи те, що нею повністю дотримано усіх вимог щодо порядку посвідчення заповіту, встановлено та перевірено особу ОСОБА_10, його волевиявлення, відсутність будь-яких доказів на підтвердження викладених у позові обставин, вважає що у задоволені позову слід відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 доповнила, що є колишньою дружиною померлого, із яким розлучилася у 2003 році. За період шлюбу у них народилося 3-оє дітей. Після розлучення продовжили підтримувати відносини і народила ще двох дітей. Вона проживала з дітьми окремо від чоловіка. У 2016 році ОСОБА_10 до неї подзвонив та сказав, що її сестра відмовилась його доглядати, просив завезти у лікарню. Протягом цього часу при можливості доглядала його, приносила зранку та ввечірі продукти харчування, возила до лікарів. 03 квітня 2017 року передзвонив до неї та попросив, щоб приїхала відповідач ОСОБА_9, оскільки на її імя має намір скласти заповіт. На наступний день приїхала дочка, і на їх прохання односельчанин завіз їх у сільську раду. Вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки заповіт складений та підписаний безпосередньо ОСОБА_10, у якому висловив свою волю та вчинив його на користь дочки, а тому у задоволені позову просить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, а також належним чином засвідчену копію спадкової справи.

Суд, заслухавши представників позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного:

ОСОБА_10 помер 08 травня 1959 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД 3 226016, виданим Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 11 липня 2017 року.

20 травня 2011 року ОСОБА_10 вчинив заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті,і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_5, 05 грудня 1976 року. Заповіт посвідчено приватним нотаріусам Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за № 635, що стверджується заповітом та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20 травня 2011 року № 26988021, номер у спадковому реєстрі 51172444.

Крім того, 04 квітня 2017 року ОСОБА_10 винив заповіт, згідно якого усе належне йому майно, з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилось ,і взагалі все те, на що за законом матиме право і що буде належати йому на дату смерті заповів ОСОБА_9, 18 липня 1998 року. Заповіт посвідчений ОСОБА_4 секретарем Скориківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, зареєстровано в реєстрі за № 89, особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. На день смерті заповідача заповіт не змінено та не скасовано.

З інформаційної довідки із Спадкового реєстру 49138433 від 19 вересня 2017 року убачається наявність заповіту від імені заповідача ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого 21 липня 2017 року Тернопільською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи», номер у спадковому реєстрі 60971089.

Відповідач ОСОБА_7, прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_9, є дочкою ОСОБА_10, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 054350, виданим Воробіївською сільською радою Підволочиського району 12 серпня 1998 року та про укладення шлюбу серії І-ИД № 142681, спадщину після смерті батька прийняла, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_10 заведена спадкова справа №110/2017 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Відповідно до ст.1233 та ч.1 ст.1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Статтею 1251 ЦК України (у редакції, що діяла на час складення заповіту) встановлено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року №22/5 (чинної на час посвідчення заповіту), у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських народних депутатів у відповідності зі ст.37 Закону України Про нотаріат мають право посвідчувати заповіти.

Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затверджено наказом Мінюсту від 11.11.2011 № 3306/5, згідно п.п.1, 2 якого передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій, серед яких і посвідчення заповітів (крім секретних).

Відповідно до пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в ред. від 07.07.2011 року (далі - Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради (ч. 1 ст. 52 Закону).

Відповідно до ч.2, 4, 5 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування» кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради. До складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради входить також за посадою секретар відповідної ради. Очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідно сільський, селищний, міський голова, районної у місті ради - голова відповідної ради. У виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може здійснювати секретар відповідної ради.

Згідно рішення ОСОБА_6 сільської ради від 17 січня 2017 року №6 призначено відповідального за вчинення нотаріальних дій на території ОСОБА_6 сільської ради секретаря сільської ради та виконавчого комітету ОСОБА_4, на час тимчасової відсутності ОСОБА_4 виконання її обовязків щодо вчинення нотаріальних дій покладається на заступника сільського голови ОСОБА_11

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 мала право посвідчувати заповіти, зокрема і заповіт ОСОБА_10 посвідчений нею на імя відповідача ОСОБА_9 04 квітня 2017 року.

Згідно ч.1-4 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Згідно Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджених постановою КМ України від 15 червня 1994 року № 419 у редакції постанов КМ України в 06 липня 2006 року № 940 від 05 березня 2009 року . Посадові, службові особи, які посвідчують заповіти і довіреності (далі - посадові, службові особи), керуються Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Мін'юсту, а також цим Порядком.

У відповідності до п. 5 порядку Посадові, службові особи з'ясовують обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які звернулися за посвідченням заповітів і довіреностей, виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Повну цивільну дієздатність має фізична особа, що досягла 18-річного віку (повноліття).

Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими пунктом 6 цього Порядку (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, що звернулася за посвідченням заповіту чи довіреності.

Посадова, службова особа має право відмовити у посвідченні заповіту чи довіреності у разі набрання законної сили рішенням суду про визнання недієздатною або обмежено дієздатною фізичної особи, що звернулася за таким посвідченням.

Згідно ч. 3 п. 7 Порядку фізична особа, на користь якої заповідається майно, не може бути присутньою під час підписання заповіту, а також підписувати його за заповідача.

У відповідності до ч. 5 п. 16 Порядку якщо заповідач внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності та у присутності запрошених ним двох свідків заповіт може підписати інша фізична особа згідно з пунктом 7 цього Порядку.

Пунктом 18 Порядку передбачено, що присутність не менш як двох свідків є обов'язковою умовою при посвідченні заповітів. Свідком може бути фізична особа, що має повну цивільну дієздатність. Свідком не може бути:інша посадова, службова особа;спадкоємець за заповітом;член сім'ї та близький родич спадкоємця за заповітом; фізична особа, що не може прочитати або підписати заповіт внаслідок фізичної вади або хвороби.

Таким чином, ОСОБА_4 у відповідності до вимог Положення та ЦК України встановила особу ОСОБА_10, перевірила його дієздатність та посвідчила особистий підпис ОСОБА_10 на заповіті у службовому кабінеті сільської ради, при цьому будь-яких інших осіб при цьому не було, а тому і не було необхідності залучати двох свідків для такого посвідчення.

Вказане підтверджується показами ОСОБА_12, котрий суду повідомив, що на прохання відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 завіз їх сільську раду с. Скорики Підволочиського району Тернопільської області, при цьому попередньо заїхали на подвіря позивача, де ОСОБА_10 вийшов із автомобіля, взяв якісь документи, після чого завіз їх до сільської ради. Заповідач, притримуючись за дочку, пішов до приміщення сільради, а він залишився їх очікувати. По дорозі спілкувався із ним, будь-яких ознак, які б вказували на вади не замітив.

Згідно п. 24 Порядку відомості про посвідчені заповіти підлягають внесенню до Спадкового реєстру в установленому Мін'юстом порядку.

Судом встановлено, що заповіт посвідчений 04 квітня 2017 року на користь відповідача ОСОБА_9 зареєстрований у державному реєстрі 21 липня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.1, 3, 5, 6, ст. 203 ЦК України.

Судом встановлено, що особа, яка вчиняла заповіт ОСОБА_10 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі, заповіт вчинений у формі, що передбачений законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто повністю відповідаю вимогам , що передбачені ст. 203 ЦК України, а тому несвоєчасна реєстрація заповіту через відсутність у відповідальної особи доступу до Єдиного реєстру на думку суду не може слугувати підставою для визнання заповіту нікчемним.

При цьому позивач та її представники не оспорюють безпосередньо самого підпису на заповіті, його недієздатність, а лише посилаються на недотримання його форми та порядку під час посвідчення.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи досліджені докази по справі в сукупності з висновками, до яких дійшов суд при системному і детальному аналізі матеріалів справи, в сукупності також і з проаналізованими положеннями законодавчих актів, суд приходить до висновку, що позивачем та його представниками не зазначено доказів, які б свідчили про те, що заповіт, вчинений спадкодавцем на користь ОСОБА_9 суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, не доведено тих обставин нікчемності спірного заповіту, на які позивач посилалась у обґрунтуванні пред'явленого цивільного позову, а також те, що заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тобто обставин, з якими закон пов'язує визнання заповіту недійсним.

При цьому суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_13, оскільки останній не повідомив про обставини, котрі б підтверджували або спростовували вимоги обставини недотримання вимог Закону, зокрема ст. 203 ЦК України при посвідченні заповіту. Також суд не бере до уваги доводів представників позивача про те, що заповіт посвідчувався у автомобілі через поганий стан ОСОБА_10, а також те, що він взяв документи для здійснення реєстрації проживання своєї дочки, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовані показами сторін, свідка, а також дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами.

Враховуючи вищенаведене судом встановлено, що форма і посвідчення оспорюваного заповіту відповідає вимогам ст.1248 ЦК, а тому відсутні правові підстави для визнання заповіту нікчемним відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК.

За вказаних обставин в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_6 обєднаної територіальної громади Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_7, жительки с. Скорики Підволочиського району третьої особи приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_8, смт. Підволочиськ вул.. Д.Галицького,61а/22, про визнання заповіту нікчемним слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 16, 1233-1234, 1247-1248 ЦК України, п.п.1, 2, 5 Глави 1 Розділу І, Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрований у МЮ України 22.02.2012 року за №282/20595, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 ст. ст. 10-13, 19, 235, 258, 259, 263-265, 268, 272, 353, 354 ЦПК України,суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_6 обєднаної територіальної громади Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_7, жительки с. Скорики Підволочиського району, третьої особи приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_8, смт. Підволочиськ вул.. Д.Галицького,61а/22, про визнання заповіту нікчемним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Дата складання повного тексту судового рішення 24 червня 2018 року.

Головуючий суддя підпис

копія вірна:

Суддя Підволочиського районного суду Сташків Н.Б.