Ухвала

Іменем України

2 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 757/60972/17-ц

провадження № 61-44734 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілка) про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілка), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 370 678,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року з Дочірнього підприємства Укоопспілки «Проектний інститут «Укооппроект» на його користь було стягнуто 300 240,00 грн, яке не було виконане. Після ухвалення цього судового рішення рішення Укоопспілка прийняла рішення про припинення діяльності свого Дочірнього підприємства, а тому, на думку позивача, обов'язок розрахуватися з ним має бути покладено на Укоопспілку як на підприємство-засновника.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Укоопспілка не відповідає по зобов'язаннях Дочірнього підприємства Укоопспілки «Проектний інститут «Укооппроект» щодо виплати працівнику заборгованості по заробітній платі, сум, що належали йому при звільненні, та моральної шкоди, оскільки субсидіарна відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи може бути покладена на засновника лише у випадках, встановлених законом, договором, або установчими документами. При цьому суди установили, що ні Законом, ні установчими документами відповідача не передбачено субсидіарної відповідальності засновника підприємства споживчої кооперації за зобов'язаннями свого дочірнього підприємства з виплати його працівнику заборгованості по заробітній платі, сум, що належали йому при звільненні та моральної шкоди.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що Укоопспілка несе, на його думку, субсидіарну відповідальність по відношенню до свого дочірнього підприємства, а тому має обов'язок розрахуватися з позивачем. При цьому позивач вказує на те, що така відповідальність встановлена в установчих документах, а також посилається на положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати в розмірі 370 678,00 грн, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і правовідносини та їх зміст не представляють значної складності.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко