Справа № 452/326/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"07" грудня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді Галина В.П.

секретар Задорожна В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що працював на посаді головного інженера ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до 23 березня 2017 року.

Наказом начальника ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства за № 45 від 23 березня 2017 року його звільнено з роботи за п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на нього.

З приводу даного звільнення позивач звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі і відповідно до рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2018 року, позов задоволено, вирішено поновити його на посаді головного інженера ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу .

Однак керівник ОСОБА_2 ВУВКГ ОСОБА_5 наказом від 10.01.2018 року за № 9 знову звільнив позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України з наступних обставин.

04.01.2018 року між 12 та 13 годинами позивач, отримавши копію рішення суду про поновлення на роботі та виконавчі листи, відразу поїхав на роботу в Самбірське ВУВКГ. Там зустрів начальника ОСОБА_5, якому повідомив, що за рішенням суду від 04.01.2018 року його поновлено на роботі. Той запропонував відразу писати йому заяву на звільнення. При цьому забрав копію рішення суду та виконавчі листи, які не повернув на вимогу. Також повідомив, що на роботу позивач повинен вийти 09.01.2018 року. ОСОБА_1 не покинув робочого місця того дня, де пробув до кінця робочого часу. Наступного дня також перебував на робочому місці до кінця робочого дня.

09.01.2018 року позивач перебуваючи на роботі та знаходячись на робочому місці ознайомлювався із документами, жодних розпоряджень по роботі не отримував та покинув робоче місце разом з усім персоналом згідно усного розпорядження начальника о 15 годині 15 хвилин. Однак знаючи, що неподалік комунгоспу цього дня був прорив труби, він попрямував туди щоб перевірити, чи його повністю ліквідовано і на вулиці Шевченка м. Самбора зустрів ОСОБА_6, який підвозив представника до автобусної зупинки. Вони разом проїхали до місця прориву, там були люди. Оглянувши місце аварії та переконавшись, що все в порядку, він покинув дане місце між 16 та 17 годинами, тобто практично ще тривалий час виконував свої трудові обовязки після виходу з управління.

10.01.2018 року позивач знаходився на роботі в своєму кабінеті. Згідно розпорядження начальника, ходив на перший підйом та виясняв причину послаблення підживлення свердловин насосних станцій, про що в подальшому доповів керівнику. Тоді ж ОСОБА_5 дав йому інше розпорядження провести обстеження усіх каналізаційних станцій. Він виконавши і це розпорядження керівника, підготував на його імя доповідну записку про наслідки обстеження та шляхи усунення недоліків, яку подав на реєстрацію кадровику. В цей час його покликав ОСОБА_5 та повідомив про наявність наказу на його звільнення за 09.01.2018 року.

На думку позивача, ОСОБА_5 спеціально завантажував його роботою, щоб у період його відсутності документально підготувати процедуру звільнення з роботи.

В наказі начальника ОСОБА_2 ВУВКГ від 10.01.2018 року за № 9, врученого позивачу після повернення з обєктів які він обстежував вказано, що його звільнено за прогул 09.01.2018 року з 10.01.2018 року, підстави на звільнення: акт про відсутність на робочому місці від 09.01.2018 року; акт ознайомлення з актом від 10.01.2018 року; акт про відмову надання письмового пояснення. Однак, крім наказу про звільнення і пропозиції підписати його (він розписався про ознайомлення з наказом) йому ніхто в управлінні, в тому числі і начальник, не пропонував писати жодного пояснення. Ні з одним з цих актів його не було ознайомлено.

Моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати на його користь, проявляється у приниженні його як людини, його честі і гідності, як спеціаліста, як, особи, на утриманні якої є сімя. Його позбавлено засобів для існування на тривалий час, заподіяно моральні страждання, які пагубно впливають на стан його здоровя та самопочуття. В нього похитнулось внаслідок цього здоровя. В результаті неправомірних дій керівника він перебуває у стресових ситуаціях, в нього порушились нормальні життєві звязки, стосунки з оточуючими людьми, близькими. На відновлення сил та здоровя необхідні кошти. Заподіяну шкоду оцінює в розмірі 20 000 гривень.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали заявлені вимоги, покликаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечила проти позову згідно позиції викладеної у відзиві також підтримала поданий відзив. Основні аргументи з яких вони заперечують проти позову наступні. Підставою для звернення до суду з наведеною позовною заявою є наказ про звільнення позивача з роботи від 09.01.2018 року. Позивач вважає його незаконним з тих підстав, що по факту як він доводить прогулу не було ним вчинено. Однак, наведене спростовується документами, які долучені до відзиву, зокрема, актом надання письмового пояснення, актом ознайомлення з актом та актом про залишення робочого місця від 09.01.2018 року, згідно якого вбачається, що 09 січня 2018 року головний інженер ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 13.40 год. по 17.00 год. впродовж дня, в чому підписались працівники ОСОБА_2 ВУВКГ Монастирський, Курій та ОСОБА_7. водій, начальник відділу кадрів і начальник водопровідної служби. З даним актом був ознайомлений позивач, однак від підпису як в усі попередні рази від будь-яких документів які йому вручаються начальником ОСОБА_2 водоканалу він як правило відмовляється. Про відмову від підпису, відмову від складання письмових пояснень чому саме він відлучився з робочого місця він відмовився. Щодо спростування аргументів позивача які вказані в позовній заяві стосовно того, що всі працівники були відсутні на робочому місці за усним розпорядженням начальника ОСОБА_2 водоканалу, то наведене спростовується долученим до відзиву табелем обліку робочого часу за січень 2018 року, з якого вбачається, що всі інші працівники весь робочий день в цей день перебували на робочому місці крім позивача, який з обіду був відсутній на робочому місці. Стосовно того, що в цей час він виконував свої трудові обовязки обстежуючи місце прориву, яке відбулося 09.01.2018 року, то нічим не доведено те, що обстеження місця прориву є посадовим обовязком позивача, жодних вказівок від начальника водоканалу стосовно виконання такого доручення у нього не було. Цей прорив насправді мав місце, однак ще о 08 годині ранку. Бригада № 3 виїхала на місце прориву і даний прорив був ліквідований. О 1 годині дня бригада повернулась на робоче місце, що підтверджує подорожній лист, а також витяг із журналу реєстрації проривів які трапляються на території м. Самбора і ліквідацію яких зобовязаний забезпечити ОСОБА_2 водоканал. Тому вважають, що насправді по факту мав місце прогул, тобто залишення робочого місця більше ніж на 3 години впродовж робочого дня, тому були всі підстави для того, щоб притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади за вчинення даного прогулу. Прогул є підтверджений документально, зафіксований і всі докази, які вони вважали за необхідне, долучили до відзиву у даній справі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Віповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 лютого 2013 року працював на посаді головного інженера ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства. ( а.с. 8).

За наказом начальника ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства № 45 від 23 березня 2017 року його звільнено з 23 березня 2017 року за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього на підставі п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.01.2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - вирішено позов задовольнити частково. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства. Стягнути з ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 71500 грн. 80 коп. з відрахуванням податків та інших обовязкових платежів і зборів, та в користь держави судовий збір 715 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю. Рішення в частині поновлення на роботі та виплат середнього заробітку за один місяць в розмірі 7296 грн. допустити до негайного виконання. Вказане рішення набрало законної сили.( а.с. 11-13).

Згідно пояснень наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні відомо, що 04.01.2018 року отримавши копію рішення суду про поновлення на роботі та виконавчі листи, він відразу поїхав на роботу у Самбірське ВУВКГ, де зустрівши начальника управління ОСОБА_5 повідомив йому про факт поновлення та надав наявні в нього копію рішення і виконавчі листи. ОСОБА_5 у відповідь зазначив про відсутність на роботі кадровика та відпустив додому, повідомивши, що на роботу він повинен вийти 09.01.2018 року. Документи надані позивачем він залишив у себе. Однак ОСОБА_1 04.01.2018 року та 05.01.2018 року перебував на робочому місці до кінця робочого дня.

В подальшому 09.01.2018 року позивач вийшов на роботу і перебував на робочому місці до 15 години 15 хвилин, оскільки саме до 15.00 год. був робочий день установи згідно усного розпорядження керівника ОСОБА_5 Потім пішов на ділянку, де був прорив труби, щоб перевірити чи повністю його ліквідовано. Дані пояснення позивача підтверджуються і поясненнями свідків під час розгляду справи.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що з позивачем знайомий по роботі. Він був працівником водоканалу. Йому відомо, що це вже друга справа щодо ОСОБА_1, яка сфабрикована. В пятницю, коли позивача відновили на роботі, він прийшов у водоканал і знаходився на роботі до закінчення робочого дня і всі дні. Але при тому начальник ОСОБА_2 ВУВКГ ОСОБА_5 сказав йти йому додому, оскільки секретар відділу кадрів відсутній на роботі і буде у вівторок, то йому слід прийти у вівторок. Позивач відмовився і всі дні ходив на роботу. У вівторок було свято ОСОБА_6. Наказ начальника був працювати до 15.15 год. Це можуть підтвердити всі працівники водоканалу, однак на даний час персонал трохи застрашений. Всі працівники вийшли з водоканалу у вказаний час. На той час ОСОБА_5 не було на роботі. Всі ті, що писали акт, не вперше пишуть сфабриковані акти.

Вони з позивачем 09.01.2018 року вийшли разом з роботи, дійшли до вулиці Шевченка. Він поспішав, оскільки це був святковий день і йшов на святкування до товариша, а позивач на скільки йому відомо мав іти на прорив, де працювала бригада. Вони розійшлись. Отже, 09.01.2018 року він разом з позивачем перебували на роботі із 08.00 год. по 15.00 год. Коли вийшли з роботи, сторож закрив контору. Такі випадки непоодинокі - коли є релігійні свята, начальник оголошує секретарю про тривалість робочого дня і працюють вони без обіду. Потім секретар оголошує про це працівникам. Так було і даного числа.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що 09 січня 2018 року біля 15-15.30 год. він на перехресті вулиць Заміської та Переяславської (Шухевича) зустрів позивача, якого вирішив запросити на іменини. Той відмовив, пояснивши що в районі вулиці Шухевича є прорив лінії і він йде туди.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є інспектором відділу кадрів ОСОБА_2 ВУВКГ. 09.01.2018 року позивач із 13.40 год. до 17.00 год. був відсутній на робочому місці. О 17 годині вона у присутності начальника водопровідної служби Монастирського і водія Курій склали акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці в зазначені години вказаного дня. 10 січня 2018 року позивач прийшов на роботу і о 10.35 год. в кабінеті начальника вони ознайомили його із наведеним актом. Від підпису він відмовився, про що ними було складено відповідний акт. Просили ОСОБА_1 написати пояснення, він також відмовився. Теж було складено акт. 10.01.2018 року вони його звільнили.

Зранку 09.01.2018 року вона бачила позивача на роботі, однак після обіду ні. Причина відсутності його на роботі їй не відома. Того дня був прорив, про це їй відомо. На місці прориву працювала бригада, був Курій. Того дня вони працювали за звичайним графіком.

04 та 05 січня 2018 року вона була відсутня на роботі по поважній причині, її обовязки ніхто не виконував у ці дні. Позивач був прийнятий на роботу з 09.01.2018 року.

У неї особисто є упереджене ставлення до позивача, оскільки він її ображав безпричинно, у подальшому просив пробачення.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 09.01.2018 року був святковий день. Він перебував у місті. В районі розташування сільгосптехніки зустрів ОСОБА_1, який йшов на прорив на вулицю Шухевича. Він його підвіз. Йому відомо про факт попереднього поновлення на роботі позивача. 09.01.2018 року він декілька разів в телефонній розмові попереджав ОСОБА_1 про те, що його можуть спровокувати на прогул. У минулому він був керівником ОСОБА_2 ВУВКГ.

За вказаною нормою позивача ОСОБА_1 було було звільнено з роботи з 10.01.2018 року.

Однак зясовуючи фактичні обставини з якими повязувалось звільнення, суд не приймає до уваги посилання відповідача в наказі про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул ( п. 4 ст. 40 КЗпП України) ( а.с. 6), оскільки надані відповідачем докази на підтвердження звільнення позивача за наведеною нормою, спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 Свідок ОСОБА_7, яка виготовляла та підписувала акт про залишення ОСОБА_1 робочого місця від 09.01.2018 року, акт про ознайомлення з актом від 10.01.2018 року, акт про надання письмово пояснення, а також складала табелі обліку робочого часу, при наданні суду пояснень підтвердила про наявність неприязних відносин щодо позивача, що не свідчить в користь її безсторонності. ( а.с. 36-38, 42). Крім того, формулювання в акті про залишення позивачем робочого місця від 09.01.2018 року щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі з 13.40 год. по 17.00 год. впродовж дня є доволі суперечливим, оскільки вказуються години відсутності і тут же зазначається період відсутності впродовж дня. ( а.с. 36).

Про те, що позивач 09.01.2018 року після роботи попрямував на ділянку міста Самбора де мав місце прорив, підтверджують свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 Факт того, що даний прорив мав місце також визнає і представник відповідача ОСОБА_2 ВУВКГ, про що долучено копію сторінки журналу реєстрації виїздів за січень 2018 року, копію подорожнього листа № 26 від 09.01.2018 року. ( а.с. 39-40).

З урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено підстав звільнення ОСОБА_1 внаслідок прогулу, який нібито мав місце 09.01.2018 року. Також слід врахувати, що на роботу позивач вийшов відразу після проголошення рішення суду 04.01.2018 року, де перебував з відома керівника 04-05 січня 2018 року, однак прийнятий на роботу був 09.01.2018 року. ( а.с. 5). Також рішення про звільнення ОСОБА_1 приймалось без рішення профкому.

10.01.2018 року керівник ОСОБА_2 ВУВКГ продовжував давати вказівки позивачу, що підтверджується доповідною запискою ОСОБА_1, що є в матеріалах справи. ( а.с. 7).

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р.

№ 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Так, як позивач у вимушеному прогулі перебував 211 робочих днів, то виплаті підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 80 732 грн. 82 коп., із якої необхідно буде відрахувати податки та інші обовязкові платежі і збори.

Статтею 237-1 КЗпПУ передбачено, що відшкодування власником або повноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення відповідачем будь-яких із передбачених законом прав позивача, якщо таке порушення поєднане з моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У судовому засіданні позивачем не надано жодних доказів у підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, перенесених душевних чи фізичних страждань, інших втрат немайнового характеру, відтак суд прийшов до висновку, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними, а відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ начальника ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства за № 9 від 10.01.2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_1, та поновити його на посаді головного інженера ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства.

Стягнути з ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 80 732 (вісімдесят тисяч сімсот тридцять дві) грн. 82 коп. з відрахуванням податків та інших обовязкових платежів і зборів, та в користь держави судовий збір 807 (вісімсот сім) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплат середнього заробітку за один місяць 7296 (сім тисяч двісті дев"яносто шість) грн. допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного рішення буде складено 17 грудня 2018 року.

Суддя