АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/15661/16-ц

05 липня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Лапчевської О.Ф.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства &q?лі; Фідобанк&q?рн; до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

21 жовтня 2016 року Публічне акціонерне товариство &qu20; Фідобанк&q?чн; звернулося до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 014/0398/2/16987в розмірі 1 043 676,35 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідач свої зобов'язання позичальника за кредитним договором не виконує належним чином, регулярних платежів в рахунок погашення боргу не здійснює, в зв'язку чим має непогашену заборгованість, яка станом на 27 вересня 2016 року становить суму- 39870,36 доларів США та 10 973,46 грн, що за курсом НБУ еквівалентно 1 043 676,35 грн. з яких: 36 301,84 доларів США - строкова заборгованість за кредитом (що за курсомНБУ еквівалентно 940 272,80 грн.); 3419,33 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками (що за курсомНБУ еквівалентно 88 565,84 грн.); 149,19 доларів США - строкова заборгованість за відсотками (що за курсомНБУ еквівалентно 3 864,25 грн.); 10 973,46 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. 15 серпня 2016 року відповідачу було направлено лист-вимогу № 19-4-03-14/279 про погашення заборгованості за договором кредиту. Проте, вказана вимога була залишена відповідачем без виконання.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів позивача заперечував, посилаючись на те, що відповідачем було погашено борг по кредиту в повному обсязі що підтверджується наданими суду квитанціями про сплату платежів, а тому в позові ПАТ &quпр; Фідобанк&q?еж; слід відмовити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», що є правонаступником відносно прав і зобов»язань АКБ «Престиж», ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк», ПАТ «ФКБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованість по кредитному договору №014/0398/2/16987 від 5 червня 2008 року в сумі 1 043 676, 35 грн. ( один мільйон сорок три тис. шістсот сімдесят шість грн. 35 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 655 грн. 15 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а висновки суду обставинам справи не відповідають. Зазначив, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно, він є необгрунтованим та недоведеним. Так у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт видачі банком кредитних коштів позичальнику. Судом не враховано, що сума кредитних коштів, які фактично були видані відповідачу, є значно меншою від суми кредитних коштів, зазначених в кредитному договорі. Посилається на те, що єдиними документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості відповідача, а також встановити розмір заборгованості, є виключно первинні бухгалтерські документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував доводів представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності стосовно частини заборгованості та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення всієї суми заборгованості, визначеної позивачем. Зазначає також, що позивачем неправомірно нараховано, а судом стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за період більше одного року, без врахування поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності.

02 липня 2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства &q?да; Фідобанк&q?го; Коваленко Олександр Володимирович подав відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не отримував кредитні кошти в розмірі 122 987,00 доларів США є безпідставними, так як вказаний факт підтверджений заявою відповідача на видачу готівки № К20/1 від 05 червня 2008 року, належним чином завірена копія якої знаходиться в матеріалах справи. Крім того, відповідач неодноразово письмово визнавав отримання кредиту в розмірі 122 987,00 доларів США у відповідних листах до банку, оригінали яких надавались суду для огляду, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність вказаної обставини. Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість та недоведеність розрахунку банку щодо наявної заборгованості по кредиту не підтверджені жодним належним доказом, вірність цього розрахунку відповідачем не спростована. Твердження відповідача про те, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив з дня першої несплати ним частини заборгованості є безпідставним, так як банк скористався своїм правом вимагати дострокового стягнення заборгованості за кредитом у зв&q?яг;язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов&q?жн;язань за кредитним договором. Строк позовної давності щодо дострокового виконання зобов&q?ав;язання за договором обчислюється з моменту коди позивач скористався наданим йому правом дострокової вимоги та направив лист-вимогу відповідачу. Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що у правовідносинах між позивачем та відповідачем не дотримано розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційним інтересам банків та охоронюваними законом інтересами споживачів, то відповідач протягом двох років слухання справи в суді першої інстанції жодного разу не заявляв про вказане порушення, а до апеляційної скарги жодного доказу на підтвердження вказаних доводів не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України &quВі;Про судоустрій та статус суддів&q?аї;, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?я ;Голос України&q?пу; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ &quba;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України &qu"T;Про судоустрій та статус суддів&q?аї;, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ &quol;Перехідні положення&qute; ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства Фідобанк&q?бл; в судове засідання не з&qu R;явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив розглядати справу у його відсутності, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності представника банку.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством &qu8 ;Ерсте Банк&q?ит;, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство &q?пн; Фідобанк&quПу;, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/0398/2/16987.

Згідно з умовами п.1.1 цього договору,банк надавав позичальнику кредитні кошти у розмірі 122 987,00 доларів США, строком до 04червня 2028 року, зі сплатою 12,50 % річних.

Пункт 2.1 договору кредиту визначає, що кредитні кошти призначені для придбання квартири загальною площею 45,30 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов п. 3.1 договору, кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Пункт 3.2 договору визначає, що надання кредиту, в залежності від обраного кредитного продукту, може здійснюватись, на розсуд кредитора, з позичкового рахунку позичальника через його поточний рахунок, відкритий у кредитора, шляхом: видачі готівки через касу кредитора або безготівкового перерахування, за дорученням позичальника, грошових коштів на рахунок фізичної особи - резидента, вказаний позичальником ( в тому числі власний); оплати за письмовою заявою позичальника останнім платіжних документів ( лише для кредитів, які надаються в національній валюті); конвертації ( обміну) суми кредиту в іноземній валюті в національну валюту України або через касу кредитора за встановленим на день здійснення конвертації курсом кредитора, або на Міжбанківському валютному ринку України ( за дорученням позичальника) з подальшою оплатою за письмовою заявою позичальника наданих останнім платіжних документів ( для кредитів, які надаються в іноземній валюті).

Згідно положень п. 3.3 кредитного договору, моментом ( днем ) надання кредиту вважається момент ( день) зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника.

У відповідності з діючим законодавством України забезпеченням цього договору є квартира загальною площею 45,30 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ( п.3.6 договору).

За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення (п.9.1 договору).

24 січня 2014 року між Відкритим акціонерним товариством &qu,";Ерсте Банк&qu:1;, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство &q?ни; Фідобанк&quПу; та ОСОБА_2було укладено додаткову угоду до кредитного договору.

Пункт 1.1 додаткової угоди визначив, що моментом ( днем ) повернення позичальником кредиту вважається день списання з відповідних рахунків банку суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, неустойки ( пені, штрафів), у порядку, визначеному цією додатковою угодою.

В пункті 1.2 додаткової угоди сторонами визначені розрахунковий рахунок для погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом та розрахунковий рахунок для сплати комісій та штрафних санкцій.

Пункт 1.4 додаткової угоди визначає порядок погашення заборгованості за договором , незалежно від призначення платежу, визначеного позичальником.

Як вбачається з заяви на видачу готівки № К 20/1 від 05 червня 2008 року, на виконання умов кредитного договору Відкритим акціонерним товариством &q? д;Ерсте Банк&q?ит; з поточного рахунку ОСОБА_2, відкритого у ВА &q?оч; Ерсте Банк&q?уд;, 05 червня 2008 року було видано ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 122 987,00 доларів США, що еквівалентно 596 732,92 грн.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 27 вересня 2016 року становить 39870,36 доларів США та 10 973,46 грн, що за курсом НБУ еквівалентно 1 043 676,35 грн. з яких: 36 301,84 доларів США - строкова заборгованість за кредитом (що за курсом НБУ еквівалентно 940 272,80 грн.); 3419,33 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками (що за курсом НБУ еквівалентно 88 565,84 грн.); 149,19 доларів США - строкова заборгованість за відсотками (що за курсом НБУ еквівалентно 3 864,25 грн.); 10 973,46 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків

15 вересня 2016 року відповідачу було надіслано банком лист - вимогу № 19-4-03-14/279 про погашення заборгованості за кредитним договором. Вказана вимога позичальником ОСОБА_2 виконана не була, станом на дату розгляду справи кредитна заборгованість перед Публічним акціонерним товариством « Фідобанк&q?д ; відповідачем не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги, стягуючи з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованість по кредитному договору №014/0398/2/16987 від 5 червня 2008 року в сумі 1 043 676, 35 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем умов кредитного договору та існування у нього заборгованості за договором є доведеним, в добровільному порядку кредит не погашається, відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог позивача щодо існування заборгованості. Заперечуючи проти визначеної позивачем заборгованості за кредитним договором, відповідач правом заявити клопотання про призначення економічної експертизи не скористався.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з наступних підстав.

Так, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України визначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 5.2 кредитного договору визначено обов&q?ун;язок позичальника здійснювати безготівкові чи готівкові платежі в касу кредитора щомісячно, до 15 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком платежів, наведених в додатку № 1 до цього договору, та остаточне погашення отриманого кредиту до 04 червня 2028 року на рахунок, зазначений в п.4.1 цього договору; щомісячно, до 15 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно графіку платежів, наведених у додатку № 1 до цього договору, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_2 ВАТ &qu к; Ерсте Банк&q? н;. Якщо день погашення кредиту та відсотків є неробочим днем, то позичальник зобов&q?тк;язаний сплатити платіж,що підлягає сплаті за кредитом та відсотками за користування кредитом, у наступний робочий день.

Пункт 5.3 договору визначає обов&quan;язок позичальника сплачувати кредитору неустойку, передбачену ст.9 цього договору, за порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, порушення умов п.5.7 договору.

В пункті 6.5 договору сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості за кредитним договором або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, комісії, штрафні санкції, у випадках порушення істотних умов договору, визначених п. 5.1, 5.2, 5.4, 5.5, 5.6, 5. цього договору.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи графіку щомісячних платежів по кредиту, виписок по рахунку клієнта банку ОСОБА_2 та вчиненого Публічним акціонерним товариством &q? ;Фідобанк&q?бл; розрахунку заборгованості, позичальник ОСОБА_2 визначеного умовами договору порядку погашення заборгованості не дотримувався та допускав порушення при сплаті платежів в рахунок боргу.

Так, згідно вказаного розрахунку та наявних в матеріалах справи квитанцій, останній платіж ОСОБА_2 здійснив по тілу кредиту - 18 травня 2015 року, по відсоткам за користування кредитом- частково здійснена 15 січня 2016 року .

Таким чином, виходячи з того, що позичальник допустив порушення умов договору в частині обов'язкового внесення щомісячних мінімальних платежів, та, починаючи з 18 травня 2015 року - по тілу кредиту а з 15 січня 2016 року - по відсоткам за користування кредитом, не сплачував кошти в рахунок погашення боргу, у Публічного акціонерного товариства &quбо; Фідобанк&q?чн; виникло передбачене ст. 1050 ЦК України та умовами кредитного договору № 014/0398/2/16987 право вимагати дострокового погашення заборгованості в повному обсязі.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що станом на 27 вересня 2016 року, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає: за тілом кредиту - 36 301,84 долари США, що за курсом НБУ станом на 27 вересня 2016 року становить суму - 940 272,80 грн, за відсотками за користування кредитом 3 568,52 долари США, що за курсом НБУ станом на 27 вересня 2016 року становить - 92 430,09 гривень.

Належних та допустимих доказів того, що вказана заборгованість розрахована невірно, має менший розмір, ніж зазначено в розрахунку, або при її обчисленні не враховано будь-які, здійснені відповідачем платежі, відповідачем ОСОБА_2 не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи позов ПАТ &q?ї ; Фідобанк&quте;, суд першої інстанції не врахував, що сума кредитних коштів, які фактично були видані відповідачу, є значно меншою від суми кредитних коштів, зазначених в кредитному договорі, колегія суддів вважає безпідставними, так як з дослідженої судом заяви на видачу готівки № К 20/1 від 05 червня 2008 року вбачається, що на виконання умов кредитного договору Відкритим акціонерним товариством &q? д;Ерсте Банк&q?ит; з поточного рахунку ОСОБА_2, відкритого у ВАТ &q?чн; Ерсте Банк&q?до;, 05 червня 2008 року було видано ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 122 987,00 доларів США, що еквівалентно 596 732,92 грн. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що 05 липня 2008 року відповідачем ОСОБА_2 було фактично повернуто банку на погашення кредиту - 74 980,38 доларів США, неповернутою залишилась сума кредиту 48 006,62 грн., на яку і здійснювалось позивачем нарахування відсотків за користування кредитом. Вказані обставини справи та досліджені судом докази представником відповідача в судовому засіданні не спростовані. З наданих суду та досліджених в судовому засіданні квитанцій про сплату платежів по кредиту відповідачем вбачається, що він платежі по тілу кредиту здійснював до 18 травня 2015 року, по відсоткам до 15 січня 2016 року, 24 січня 2014 року підписав з банком додаткову угоду до кредитного договору з фізичною особою № 014/0398/2/6987 від 05 червня 2008 року і жодного разу не звертався до банку з заявами про неправильність здійснених розрахунків по кредиту. Судом першої інстанції було роз&q?ів;яснено представнику відповідача право заявити клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи для перевірки правильності нарахування платежів по кредиту, але представник відповідача, діючи на власний розсуд, таким правом не скористався.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що єдиними документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості відповідача, а також встановити розмір заборгованості, є виключно первинні бухгалтерські документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Законом України &quac;Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні&q?лт; передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст.2).

Частиною 2 ст.3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості по кредитному договору банку необхідно було надати суду фінансові документи, які підтверджують факт сплати коштів відповідачем на рахунки банку ( меморіальні ордери, квитанції, виписки по особовому рахунку клієнта банку), що і було зроблено позивачем, а не докази здійснення господарських операцій банком, які підтверджуються первинними бухгалтерськими документами.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував доводів представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності стосовно частини заборгованості та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення всієї суми заборгованості, визначеної позивачем, то колегія суддів вважає їх частково обгрунтованими, з огляду на наступне .

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з&qu=U;ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підстав своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повні мірі не відповідає, так як в ньому відсутні висновки щодо поданої заяви представника відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Разом з тим відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору від 05 червня 2008 року погашення кредиту повинно здійснюватись ОСОБА_2 частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом вбачається, що вказана заборгованість банком обчислюється за період з лютого 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 21 жовтня 2016 року, тобто, в межах загального трирічного строку позовної давності визначеного законом, а тому підстав для застосування до вказаних вимог строку позовної давності немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування спеціального строку позовної давності до вимог ПАТ &qude; Фідобанк&qu-h; про стягнення з відповідача пені за період невиконання зобов&q?ка;язань, то вони є частково обгрунтовними, з огляну на наступне.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст 611 ЦК України, у разі порушення зобов&qu;m;язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом - сплата неустойки.

Пункт 5.3 договору визначає обов&qugn;язок позичальника сплачувати кредитору неустойку, передбачену ст.9 цього договору, за порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, порушення умов п.5.7 договору.

Факт порушення відповідачем строків повернення кредиту є доведеним, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені за період прострочення виконання зобов&q?ід;язання в межах річного строку позовної давності, так як про застосування цього строку представником відповідача було подано заву до суду першої інстанції.

З наданого та дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості по стягненню пені вбачається, що позивач просить стягнути пеню за період невиконання зобов&q? ;язання по сплаті відсотків по договору кредиту з 16 липня 2013 року по 27 вересня 2016 року, а з позовом до суду звернувся - 21 жовтня 2016 року. З урахуванням встановленого законом спеціального річного строку позовної давності для вимог про стягнення пені та поданої заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню за період з 17 листопада 2015 року по 27 вересня 2016 року - з урахуванням заявлених позовних вимог та застосованого строку позовної давності і становлять суму - 10 562,57 грн.

З урахуванням того, що суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача пеню за весь період з 16 липня 2013 року по 27 вересня 2016 року, з урахуванням сплаченої суми 67,10 грн., в розмірі 10 973,46 грн., не застосувавши строк позовної давності, то рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 15 березня 2018 року підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за кредитом з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства &q?о ; Фідобанк&q?ол; ( ідентифікаційний код 1351016) заборгованість по кредитному договору № 014/0398/2/16987 за тілом кредиту - 36 301,84 долари США, що за курсом НБУ станом на 27 вересня 2016 року становить суму - 940 272,80 грн., за відсотками за користування кредитом 3 568,52 долари США, що за курсом НБУ станом на 27 вересня 2016 року становить - 92 430,09 грн. , за пенею - 10562,57 грн.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову, вирішенню також підлягає питання щодо відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Публічним акціонерним товариством &quex; Фідобанк&qufy; було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 15 655,15 грн., позовні вимоги задоволені на суму 1 043 265, 46 грн., що становить 99,96 % відсотків від суми заявлених вимог. Судовий збір було сплачено позивачем у розмірі 15 655,15 грн. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивач підлягають судові витрати у розмірі 15 648,89 грн.

Апеляційну скаргу представника відповідача було задоволено частково, розмір заборгованості зменшено з 1 043 676,35 грн. до 1 043 265,46 грн., що становить 99,96 відсотків. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 10 335, 00 грн., а тому з урахуванням задоволених вимог апеляційної скарги, відшкодуванню відповідачу підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі- 4,14 грн.

З урахуванням вимог ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства &qut-; Фідобанк&qu

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.256, 258, 261, 267,526, 530, 60, 611, 1054, 1056-1, 150 ЦК України, ст.ст. 141, 263, 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства &q?ше; Фідобанк&qu> ; задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства &quen; Фідобанк&quhe; ( ідентифікаційний код 1351016) заборгованість по кредитному договору № 014/0398/2/16987: за тілом кредиту - 36 301,84 долари США, що за курсом НБУ станом на 27 вересня 2016 року становить суму - 940 272,80 грн., за відсотками за користування кредитом 3 568,52 долари США, що за курсом НБУ станом на 27 вересня 2016 року становить - 88 565,84 грн. , за пенею - 10562,57 грн., а всього - 1 039 401,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства &qu.0; Фідобанк&quy:; ( ідентифікаційний код 1351016) судові витрати у розмірі - 15 548, 9 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 липня 2018 року.

Головуючий: Судді: