АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року

Справа 754/15172/14-ц

провадження № 22-ц/796/4156/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кулікової С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

третя особа - Деснянська районна у м.Києві державна адміністрація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року (суддя Бабко В.В.) в справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна у м.Києві державна адміністрація, про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у якій просила визнати виконавчий лист про стягнення 2 835,00 грн., виданий по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна у м.Києві державна адміністрація, про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна у м.Києві державна адміністрація, про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржуваний виконавчий лист був виданий на виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 09.06.2015 року в частині стягнення судового збору в сумі 2 835,00 грн. Зазначене рішення було скасовано Апеляційним судом м.Києва в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qu№1;Про судоустрій і статус суддів&qun>; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, представника позивача, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Деснянського районного суду м.Києва від 09.06.2015 року в частині стягнення судового збору не скасоване, а тому підлягає до виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09 червня 2015 року Деснянським районним судом м. Києва задоволено позовні вимоги по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та усунено йому перешкоди у користуванні та розпорядженні кімнатою, площею 14,9 кв.м. з балконом, у зазначеній квартирі, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2835,00 грн. (а.с.20-22 т.2).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2015 року в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення - залишено без змін (а.с.51-58 т.2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.01.2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2015 року залишено без змін (а.с.89-91 т.2).

У вересні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про видачу належним чином завіреного виконавчого листа.

08.09.2016 року Деснянським районним судом м.Києва видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 2 835,00 грн.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 посилалася на те, що рішення суду про задоволення позовних вимог частково скасовано апеляційним судом, а тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і зв її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Деснянського районного суду 09.06.2015 року в частині стягнення судового збору в розмірі 2835,00 грн. в апеляційному порядку не скасовано, набуло законної сили та підлягає обов'язковому виконанню.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду 09.06.2015 року, поданої відповідачами, відповідачі просили стягнути з позивача на користь відповідачів судові витрати.

Положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при ухваленні рішення 09.09.2015 року, Апеляційний суд м.Києва не вирішив питання розподілу судових витрат, сторони до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в порядку ст.270 ЦПК України не зверталися.

Таким чином, відсутні підстави для визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і законних підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді