Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 212/677/16-ц

провадження № 61-3985св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року у складі судді Чайкіна І. Б. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року у складі суддів: Соколан Н. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»), правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він працював у відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ), правонаступником якого є ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», в період з 01 січня 1999 року до 01 серпня 2012 року на шахті «Орджонікідзе» гірничим майстром, електромонтером з ремонту повітряних ліній. Висновком Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 05 січня 2012 року позивачу первинно було встановлено 15 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, при наступному переогляді 11 лютого 2013 року підтверджено 15 % втрати професійної працездатності, 12 лютого 2015 року йому було встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. 05 січня 2016 року підтверджено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання причиною отримання позивачем професійного захворювання встановлено роботу в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Вказував, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, порушено звичний спосіб його життя, він змушений постійно приймати ліки та проходити щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав та продовжує зазнавати у зв'язку з професійним захворюванням.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 275 000 грн, оскільки вважає, що зазначена сума є справедливою компенсацією за завдану йому моральну шкоду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці. Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив із тяжкості наслідків, які настали у здоров'ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявність вини підприємства, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім'єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню вини відповідача, суд визнав необхідним призначити позивачу компенсацію у розмірі 20 000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що внаслідок отриманого професійного захворювання, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку із ушкодженням здоров'я, що призводить до порушення ним звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги те, що позивач працював у шкідливих умовах праці не тільки на підприємстві відповідача, а й інших промислових підприємства, а саме: на шахті «Орджонікідзе» виробничого об'єднання «Кривбасруда», тому ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не може відповідати за шкоду, заподіяну іншим підприємством. Позивачем не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, відповідач не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку із виникненням у позивача моральних страждань, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, суди не обґрунтували суму моральної шкоди.

23 лютого 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

26 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що з 01 січня 1999 року до 01 серпня 2012 року ОСОБА_1 працював гірничим майстром, електромонтером з ремонту повітряних ліній на шахті «Орджонікідзе» ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Висновком МСЕК від 05 січня 2012 року ОСОБА_1 первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, 12 лютого 2015 року 30 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню та третю групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 05 січня 2016 року позивачу підтверджено 30 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та третю групу інвалідності.

За виявленим професійним захворюванням складено акт № 17 від 17 листопада 2011 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, відповідно до якого позивач виконував роботи в умовах впливу шкідливих факторів, які відносяться до 59 класу шкідливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі статтею 173 КЗпП Українишкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

За змістом частини першої статті 237-1 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП Україниє факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що позивач під час виконання трудових обов'язків у шкідливих умовах праці з вини відповідача отримав професійне захворювання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано поклав обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій, на підставі проведеної оцінки поданих сторонами доказів, з урахуванням всіх обставин справи, вимог розумності та справедливості, глибини моральних та фізичних страждань позивача, правильно визначили розмір моральної шкоди.

При цьому, суд першої інстанції, при визначені розміру моральної шкоди, вірно виходив із тяжкості наслідків, які настали при ушкодженні здоров'я позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану здоров'я, наявності вини підприємства, постійного характеру страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім'єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, та визначив 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди, що відповідає розміру заподіяної моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову фактично зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не може відповідати за шкоду, завдану позивачу у зв'язку з його роботою на інших підприємствах, є необґрунтованими.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Тому доводи касаційної скарги про те, що позивач був повідомлений про умови праці, колегія суддів вважає безпідставними.

Суди установили факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв'язку з його професійним захворюванням під час виконання трудових обов'язків у шкідливих умовах праці з вини відповідача, тому дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення завданої моральної шкоди з відповідача.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушено норми матеріального права чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик