Справа № 200/128/18
Провадження №2-з/200/1/18
УХВАЛА

про забезпечення позову

«11» січня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-1» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про розірвання договору та позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищезазначена цивільна справа.

05.01.2018 року до канцелярії суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ТОВ «МТ-1» про визнання договору недійсним.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року вищезазначену позовну заяву прийнято до спільного провадження з позовною заявою ТОВ «МТ-1» в межах однієї справи, залучено ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, позовну заяву призначено до слухання на 29 січня 2018 року о 16.00 годині в приміщенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57, каб. 204.

09.01.2018 року від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до канцелярії суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом заборони будь-кому з органів управління, власникам та іншим повноважним представникам ТОВ «МТ-1» здійснювати передачу приміщення за Договором №303 від 25.10.2010 року, будівництво якого здійснювалось за адресою: м. Дніпро, вул. Миронова (нова назва Європейська), в районі будинку №7, наразі адреса - м. Дніпро, вул. Європейська, буд. 9А, ОСОБА_1 або її повноважним представникам; накладення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно приміщення, за Договором №303 від 25.10.2010 року, будівництво якого здійснювалось за адресою: м. Дніпро, вул. Миронова (нова назва Європейська), в районі будинку №7, наразі адреса - м. Дніпро, вул. Європейська, буд. 9А, повязаних з державною реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування заяви зазначив, що між сторонами існує спір, адже під час укладання договору не було отримано згоду Третьої особи як чоловіка Відповідача у справі, правочин було укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України .

Третій особі стало відомо, що 05.01.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МТ-1».

Однак в зазначеній ухвалі було некоректно вказано адресу нежилого приміщення щодо якого виник спір, з огляду на наступне.

31.03.2017 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська у справі №200/4578/17 за адміністративним позовом ТОВ «МТ-1» було ухвалено постанову, якою було задоволено позов та зобовязано Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради в особі Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради підготувати проект розпорядження міського голови про присвоєння адреси житловому комплексу по вул. Європейській (колишня назва вул. Миронова) в районі будинку №7 м. Дніпро.

13.06.2017 року Розпорядженням №563-р Дніпровського міського голови на виконання вищезазначеної постанови Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська було присвоєно житловому комплексу по вул. Європейській адресу вул. Європейська, 9А.

Третя особа зазначає, що є заінтересованою особою та його права можуть бути порушені, тож забезпечення позову з зазначенням вірної адреси нерухомого майна, спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, яка за час розгляду справи може привласнити спірне майно.

На думку третьої особи, доцільно застосувати саме цей вид забезпечення позову, оскільки існує реальна загроза здійснення відповідачем неправомірних дій щодо привласнення нежитлового приміщення, реєстрації права власності на спірне майно, та можливе подальше відчуження такого на користь третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Забезпечення позову це сукупність процесуальних заходів, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та застосовуються з метою недопущення вчинення відповідачем дій, направлених на фактичну неможливість виконання судового рішення.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до розяснень, зазначених в п. 2 Постанови пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до розяснень, зазначених в п. 4 Постанови пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При становленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

У п. 6 Постанови пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу) про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається викладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного суду України при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Виходячи з предмету спору та субєктного складу сторін, проаналізувавши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору, стосуються предмету позову, а тому за наявності наданих позивачем доказів є підстави допускати ймовірність спрямованих відповідачем дій на реалізацію наміру відчужити спірний обєкт нерухомого майна, чим ускладнити чи зробити неможливим виконання прийнятого в майбутньому рішення суду, а тому вважає за необхідне задовольнити заяву позивача.

Суд вважає за необхідне розяснити, що відповідно до п.15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 149-153, 157, 258-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити будь-кому з органів управління, власникам та іншим повноважним представникам ТОВ «МТ-1» здійснювати передачу приміщення за Договором №303 від 25.10.2010 року, будівництво якого здійснювалось за адресою: м. Дніпро, вул. Миронова (нова назва Європейська), в районі будинку №7, наразі адреса - м. Дніпро, вул. Європейська, буд. 9А, ОСОБА_1 або її повноважним представникам.

Накласти заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно приміщення, за Договором №303 від 25.10.2010 року, будівництво якого здійснювалось за адресою: м. Дніпро, вул. Миронова (нова назва Європейська), в районі будинку №7, наразі адреса - м. Дніпро, вул. Європейська, буд. 9А, повязаних з державною реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених в частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя: Е.В. Женеску