Номер провадження: 22-ц/785/7/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло», Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Агро Фактор», Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 Розвитку та Партнерства» в особі Одеської філії про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло», Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Агро Фактор», Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 Розвитку та Партнерства» в особі Одеської філії, про визнання договорів недійсними відмовлено.

У разі набрання рішенням законної сили, ухвалено скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Київського районного судом м. Одеси від 21 жовтня 2016 року, а саме: зняти арешт та заборону вчиняти будь-які дії на: дачний будинок загальною площею 176,6 кв.м, який знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Совіньйон», вул. Бузкова 116 та земельну ділянку площею 0,0220 га, що розташована на території Таїровської селищної ради, с. Мізікевича, ж/м «Совіньйон», вул. Бузкова, 116.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_6, через представника ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

В судове засідання, призначене на 03 липня 2018 року, сторони не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що 30 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_6 було укладено Кредитний договір № ШЮІ-СП-301106-1, відповідно до п.1.1 ОСОБА_5 на умовах передбачених цим Договором, надає Позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 277 530 дол. США на поточні потреби зі сплатою 14% річних, за користування кредитом.

Відповідно до п.1.3 Договору сторони домовились, що строк повернення Кредиту 29 листопада 2007 року, або строк встановлений у відповідності з п. 2.7, 2.8 цього Договору.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 30 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 за реєстр. № 9150, відповідно до умов п. 1.1. якого, в порядку та на умовах якого, визначених цим Договором Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає належне Іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно, а саме: дачний будинок, загальною площею 176,6 кв.м., який знаходиться за адресою: вул. Бузкова, 116 Мізікевича, ж/м «Совіньон», Овідіопольського району Одеської області, розташований на приватній земельній ділянці площею 0,0220 га, та земельну ділянку площею 2,0220 га розташовану на території Таїровської селищної ради, с. Мізікевича, ж/м «Совіньон», вул. Бузкова, 116.

20.10.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло», Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Агро Фактор», Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 Розвитку та Партнерства» в особі Одеської філії про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що 23.09.2016 року нею було отримано вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, з якої дізналась про те, що кредит було переуступлено та новим кредитором є ТОВ «Факторинговою компанією «Агро Фактор», який на її думку не є належним кредитором в силу того, що було скасовано первісний договір переуступлення прав вимоги. В своїй позовній заяві позивач оспорює п. 3.1.10 Договору Іпотеки, яким передбачено, що крім прав, які випливають з інших положень цього Договору, Іпотекодержатель має право передавати права Іпотекодержателя за цим Договором третім особам на підставі окремо укладених договорів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на недійсність пункту 3.1.10 Договору іпотеки, та недійсність Договорів про відступлення права вимоги нею не доведені та не підтверджені.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції,з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги відбувається без повідомлення та без згоди боржника, оскільки змінюється лише кредитор, а зобов'язання боржника залишається незмінним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі укладених позивачем договорів кредиту та іпотеки з Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Розвитку та Партнерства» у ОСОБА_2 виникло зобов'язання сплачувати кредит відповідно до умов договору, виконання якого забезпечено іпотекою.

Так,згідно частини 2статті 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, проте це не звільняє боржника від виконання свого обов'язку перед первинним кредитором.

23.09.2016 року ОСОБА_2 отримала вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, з якої дізналась про те, що кредит було переуступлено та новим кредитором є ТОВ «Факторинговою компанією «Агро Фактор».

Оспорюючи договір відступлення права вимоги, позивач не надав суду доказів того, що її права вказаним договором порушено.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 638, 639 Цивільного кодексу закріплено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони укладаючи Договір іпотеки від 30.11.2006 року дійшли згоди в пункті 3.1.10, що Іпотекодержатель за цим договором може передавати право вимоги третім особам на підставі окремо укладених договорів (а.с. 15-18).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що переуступка права вимоги вже мала місце три рази за її кредитним договором, тому рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

При цьому, протягом розгляду цивільної справи як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції, позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, окрім того суду не надано навіть копій оспорюваних Договорів про відступлення права вимоги.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло», Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Солід», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Агро Фактор», Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 Розвитку та Партнерства» в особі Одеської філії, про визнання договорів недійсними залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.07.2018 року року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_8