Справа №: 343/1094/18
Провадження №: 2/0343/482/18
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого - судді Лицура І.М.,

секретарів - Оленяк С.І. та Бойків В.П.,

з участю адвоката - Кобилинець Т.В. та

представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивував тим, що вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12 серпня 2016 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 03.05.1995 року, йому на праві приватної власності належить ? частка житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1. На даний час в будинку зареєстровані він та відповідачка, а також їх двоє дітей. Відповідачка близько двох років не проживає за місцем реєстрації, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні житла, однак добровільно з реєстрації не знімається, чим чинить перешкоди в користуванні належним йому житлом. Формальна реєстрація відповідачки створює для нього зайві проблеми та незручності, а тому виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом.

Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що вона зареєстрована на постійній основі в будинку по АДРЕСА_1, де раніше проживала однією сім»єю з позивачем. Будь-якого договору на тимчасове проживання вона не укладала та не підписувала. Позивач є власником лише 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1, жодних документів щодо права розпорядження іншою частиною будинку ним не надано. Крім того, відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.08.2016 року в справі про розірвання шлюбу, їх неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які також реєстровані за вказаною адресою, залишені на проживанні з нею. Дана обставина підтверджує протиправність дій позивача, оскільки внаслідок задоволення його позовних вимог будуть порушені житлові права малолітніх дітей, які зареєстровані там же та мають проживати разом з матір'ю, а їй будуть створені перешкоди у виконанні її материнських прав та обов'язків і виконання вищевказаного судового рішення від 12.08.2016 року. Окрім того, її тимчасове не проживання за адресою реєстрації склалося виключно внаслідок протиправної поведінки позивача, який неодноразово вчиняв насильство в сім'ї шляхом психологічного та фізичного тиску, виганяв її з будинку, за що йому виносились офіційні застереження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї, його було навіть притягнуто до адміністративної відповідальності. Після чергової такої спровокованої позивачем сварки, з метою уникнути протиправних посягань, вона була вимушена зателефонувати до поліції та тимчасово переїхати проживати до своїх батьків на період розгляду судових спорів щодо стягнення аліментів, розірвання шлюбу та поділу майна, нажитого за час шлюбу. Твердження позивача про те, що вона начебто добровільно залишила житлове приміщення, не відповідає дійсності і є свідомо надуманим з метою позбавити її житла. Разом з тим, в будинку за адресою реєстрації знаходяться її особисті речі та майно виділене їй у власність з спільного сумісного майна подружжя, відповідно до Постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2018 року. Позивач ухиляється від виконання вказаної постанови суду, оскільки до цього часу не сплатив їй 26 875,00 грн. грошової компенсації за відступ від рівності часток в майні подружжя та перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні майно шляхом не допуску її в будинок. Надані позивачем акти обстеження його житлово-побутових умов вважає такими, що складені одночасно та формально, оскільки у вказаних актах не вказано, за якою саме адресою проводилось обстеження житлово-побутових умов, тому вони є неналежними доказами по справі. Враховуючи вищевикладене, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити, визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком по АДРЕСА_1.

Відповідачка позов не визнала, свої заперечення обґрунтувала викладеними у відзиві на позовну заяву обставинами. Додатково пояснила, що змушена була піти з дому, оскільки позивач застосовував до неї фізичну силу. З цього приводу вона зверталася до поліції, але працівниками правоохоронних органів неодноразово було відмовлено в порушенні кримінального провадження. Пізніше вона мала намір повернутися, але чекала на рішення апеляційного суду про поділ майна. Вона зареєстрована в спірному будинковолодінні, а позивач є власником тільки ? його частки. Вважає, що відсутні підстави для визнавання її такою, що втратила право на користування житлом, тому просила в позові відмовити

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 405 ч.2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.05.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № Д-344 (а.с. 6), належить ? частка житлового будинку по АДРЕСА_1.

Як ствердили сторони по справі, до розірвання шлюбу вони разом проживали в даному будинку, а з квітня 2016 року позивач проживає в ньому один.

Згідно з довідкою № 253 від 14.03.2017 року, виданою Кропивницькою сільською радою Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 53), ОСОБА_3 на час смерті його матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, був зареєстрований і проживав з нею один в будинку по АДРЕСА_1.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.08.2016 року в справі № 343/1328/16-ц (а.с. 9) підтверджує, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 11.10.2005 року виконавчим комітетом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, розірвано, а постанова Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2018 року в справі № 343/2098/16 (а.с. 37-42) підтверджує поділ спільно нажитого ними під час перебування в шлюбі майна.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_4 в будинковолодінні по АДРЕСА_1 без поважних причин не проживає з квітня 2016 року. Даний факт підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3 від 17.11.2017 року та від 12.04.2018 року, складеними депутатом Кропивницької сільської ради ОСОБА_9 за участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 7-8).

Також його підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, яка підписала вказані акти.

Суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що вищевказані акти не є належними доказами, тому що не містять повної інформації про зареєстрованих у спірному будинковолодінні осіб та його адреси, оскільки чинним законодавством не встановлено конкретних вимог до форми та змісту таких актів, а наявна в них інформація чітко та однозначно підтверджує факт не проживання відповідачки в спірному будинковолодінні з квітня 2016 року.

Також необґрунтованими є вимоги відповідачки про визнання неналежними доказами показань свідка ОСОБА_14, оскільки даний свідок в судовому засіданні підтвердила факт не проживання відповідачки в будинку позивача з квітня 2016 року та засвідчення своїм підписом цієї інформації в актах обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3 від 17.11.2017 року та від 12.04.2018 року.

Частинами 1 та 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд враховує, що відповідачка сама визнала факт свого не проживання в будинку позивача з квітня 2016 року по даний час, пояснивши його очікуванням рішення апеляційного суду щодо поділу спільно нажитого майна подружжя, що на думку суду, не можна вважати поважною причиною.

Доказів того, що вона покинула будинок позивача виключно внаслідок протиправної поведінки останнього, оскільки він неодноразово вчиняв насильство в сім'ї шляхом психологічного та фізичного тиску та виганяв її з будинку, відповідачка суду не надала.

З долучених нею до матеріалів справи висновку по матеріалах, зареєстрованих в Журналі СО № 1744 від 15.04.2016 року (а.с. 46) вбачається, що працівниками поліції встановлено відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення і підстав для внесення відповідної інформації до ЄРДР не має.

Інші надані нею документи з Долинського РВ УМВС стосуються періоду 2012-2015 років і до предмету позову не відносяться.

Судом встановлено, що з квітня 2016 року і по час звернення ОСОБА_3 з даним позовом до суду 14.06.2018 року відповідачка жодних заяв з приводу вчинення позивачем перешкод в користуванні нею будинковолодінням по АДРЕСА_1 не писала, в правоохороні органи та до суду не зверталася.

Інші твердження відповідачки також не спростовують факту не проживання нею без поважних причин більше 1 року в будинковолодінні по АДРЕСА_1.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що дослідженими доказами в судовому засіданні безсумнівно встановлено, що ОСОБА_4 в квітні 2016 року добровільно виселилася з житлового будинку ОСОБА_3 та переїхала до своїх батьків, де з того часу й проживає, в спірному будинковолодінні по АДРЕСА_1 з того часу без поважних причин не проживає, а тому слід визнати її такою, що втратила право на користування даним житлом.

При цьому суд вважає, що ОСОБА_3 є належним позивачем, оскільки ? частка будинковолодіння АДРЕСА_1 належать йому на праві приватної власності, спадщина на іншу частку цього будинковолодіння не оформлена і на даний час він сам проживає у вказаному будинковолодінні.

На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу України, керуючись ст.ст. 81, 263-265ЦПК України, суд,-

В И Р I Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинковолодінням по АДРЕСА_1, ? частка якого належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_3, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Рожнятівським РВ УМВС в Івано-Франківській області 13.02.1998 року.

Відповідачка: ОСОБА_4, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 07.03.2006 року.

Суддя: