Справа № 369/4491/18
Провадження № 2/369/2285/18
19.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
за участі секретаря Водала А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -
У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі також зареєстрований і відповідач, але він в квартирі не проживає, нею не цікавився, комунальні послуги не сплачував. Оскільки відповідач не проживає без поважних причин тривалий час, причини відсутності є не поважними, тому просила суд визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; судові витрати покласти на відповідача.
У судове засідання позивачка не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, проти заочного рішення не заперечували.
У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15 квітня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1842.
З паспортних даних ОСОБА_1, вбачається, що вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
З довідок за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 04 травня 2018, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.06.2017 року шлюб, зареєстрований 26 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Києво-Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області, актовий запис №88 розірваний.
Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.
Таким чином, відповідач був членом сім'ї власника.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням.
Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Факт не проживання більше року відповідача також підтверджується актом депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17 квітня 2018 року.
Судом встановлено, що більше року відповідач не проживає у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2, не мав перешкод в користуванні і спірним житловим будинком, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертався.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад один рік, що є підставою відповідно до вимог ст.ст. 29, 405 ЦК України визнати його таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, позовні вимоги про зобовязання зняти з реєстрації не підлягають задоволенню та є передчасними.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави., суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн. відповідно до Закону України Про судовий збір.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У звязку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
У задоволенні решти позовних відмовити.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.С.Пінкевич