Дата документу 22.11.2018 Справа № 314/2979/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2979/18 Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження № 22-ц/807/1051/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Путій Д.В.

за участі:

заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Вільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення юридичного факту - факту родинних відносин, заінтересована особа: Вільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В обґрунтування поданої заяви посилалась на те, що з розповіді її померлої матері їй стало відомо, що її матір ОСОБА_4 зустрічалася з ОСОБА_5, від якого завагітніла, але батьки тимчасово не проживали разом. Вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3. У 1962 році батько повернувся до с. Бекарівка Вільнянського району Запорізької області та почав спільно проживати і вести спільне господарство з її матір'ю ОСОБА_4, а у 1977 році вони офіційно зареєстрували шлюб. Оскільки в актовому записі про її народження відомості у графі «батько» відсутні, але вона завжди сприймала ОСОБА_5 як батька, який також протягом всього життя ставився до неї як до своєї доньки, просила у окремому провадженні за її заявою встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_3, яка є його дочкою.

Зазначила, що встановлення вказаного факту їй необхідно для отримання нарахованої, але не виплаченої її батькові ОСОБА_5 за життя пенсії по інвалідності, а також для вирішення питання щодо спадщини.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року в

задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ненадання оцінки доданим нею на підтвердження заяви доказам, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення факту родинних відносин.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_3, яка підтримала свою апеляційну скаргу і просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що у свідоцтві про народження заявника ОСОБА_3, виданому ІНФОРМАЦІЯ_3 Наталівською сільською радою, відсутній запис відносно батька.

Суд зазначив, що заявник в обґрунтування родинних зв'язків з померлим ОСОБА_5 посилається на визначення її по-батькові «Федосіївна».

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов до висновку, що пояснення заявника в наданому нею обсязі самі по собі не можуть бути достатніми підставами для встановлення факту родинних відносин, а інші подані заявником докази не доводять перед судом факту родинних відносин.

На переконання суду, обставини проживання однією сім'єю її матері ОСОБА_4 з ОСОБА_5 після народження заявника ОСОБА_3 не можуть бути покладені в доведення факту родинних відносин між останньою та померлим ОСОБА_5

Апелянт в скарзі зазначає, що судом не було надано оцінки всім доказам, які у своїй сукупності і доводять батьківство ОСОБА_5 відносно неї.

Апеляційний суд встановив наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування або зміни судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення судом норм процесуального права та/або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Але у відповідності до ч. 4 цієї норми не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 5 ст. 367 ЦПК України, якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

У частині 1 статті 315 ЦПК України визначено, які факти, що мають юридичне значення, можуть бути встановлені судом, серед переліку яких зазначено факт родинних відносин між фізичними особами.

В частині 2 цієї норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № N 5 від 31.03.95 зазначено, що визначений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

В пункті 15 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз»яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 2006-07 ). Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

За матеріалами цієї справи, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3., та в її свідоцтві про народження в графі «батько» запису не міститься ( а.с. 8).

В заяві, поданій в окремому провадженні, ОСОБА_9 просила встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є її батьком, а вона, відповідно, є його донькою.

Отже, заявниця просила встановити факт родинних відносин, які полягали фактично у встановленні факту батьківства померлого ОСОБА_5 відносно неї, коли останній не був записаний її батьком у актовому записі про її народження.

Суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_3 по суті, визнавши недоведеним вказаний факт за недостатністю доказів для визнання ОСОБА_5 її батьком.

Між тим, розглядаючи справу по суті, суд не зважив на такі вимоги чинного законодавства.

Оскільки заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_3., то слід з»ясовувати обставини, передбачені ст. 53 КпШС.

За положеннями цієї норми для встановлення батьківства в судовому порядку необхідно, щоб батьки дитини не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, щоб припустимий батько дитини відмовився від встановлення батьківства в добровільному порядку та щоб відбулась реєстрація народження дитини в органах РАЦС.

Встановлення батьківства в судовому порядку можливо як в порядку позовного провадження, так і в порядку окремого провадження (встановлення факту визнання батьківства та факту батьківства).

Встановлення батьківства у позовному провадженні можливо лише за життя припустимого батька дитини. У випадку, якщо він помер, та дитина народилась від незареєстрованого шлюбу, то встановлення факту визнання або факту батьківства має відбуватись в порядку окремого провадження.

Можливість встановлення факту визнання батьківства передбачена ст. 3 Закону СРСР «Про затвердження Основ СРСР та союзних республік про шлюб і сім»ю» від 27 червня 1968р., який є чинним та підлягає застосуванню згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР».

Згідно з положеннями вказаної норми, якщо дитина народилась до 01 жовтня 1968р., та її припустимий батько помер, і батьківство не було оформлено в добровільному порядку, то можливо встановлювати в окремому провадженні факт визнання батьківства, якщо померлий визнавав себе батьком дитини. При цьому, не має значення, помер припустимий батько дитини до чи після 01 жовтня 1968р.

Якщо ж дитина народилась після 01 жовтня 1968р. від незареєстрованого шлюбу та її припустимий батько помер, то слід встановлювати факт батьківства в порядку окремого провадження, якщо батьківство за життя припустимого батька не було встановлено в добровільному порядку.

На необхідність розмежування встановлення факту батьківства та факту визнання батьківства підкреслено в п. 15 постанови Пленуму ВСУ«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № N 5 від 31.03.95.

Отже, аналіз вказаних норм та роз»ясень Пленуму ВСУ вказує на те, що радянське сімейне законодавство, яке зберігає свою чинність у наведених нормативно-правових актах до правовідносин із заявницею, регламентувало можливість захисту прав та інтересів батьків та дітей виключно шляхом встановлення факту визнання батьківства, яке здійснювалося до 1969 року в порядку окремого провадження. А тому на відмінність від добровільного визнання батьківства встановлення факту батьківства в судовому порядку допускається тільки у відношенні дітей, які народились не раніше 01 жовтня 1968р. ( ст. 2 Закону про затвердження Основ), оскільки правило про судове встановлення батьківства зворотної дії в часі не має.

Не провівши ретельний аналіз законодавства з розглядуваного питання, суд першої інстанції відмовив в задоволенні заяви за недостатністю доказів для встановлення факту родинних відносин - батьківства ОСОБА_5 відносно заявниці ОСОБА_3, не зваживши на те, що заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_3., і тому мала подати заяву не про встановлення факту родинних відносин шляхом встановлення батьківства в окремому провадженні, а саме про встановлення факту визнання померлим ОСОБА_5 за життя свого батьківства відносно неї.

Встановивши вказані порушення норм матеріального і процесуального права, на які не посилалась заявник ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України вийти за межі апеляційної скарги та змінити правове обґрунтування відмови в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390-391, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року

у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2018р.

Головуючий:

Судді: