Справа № 459/3086/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/1455/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Львівської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Червоноградська міська рада, Червоноградський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, не чинити перешкод у користуванні проїздом загального користування до земельної ділянки ,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, у якому, посилаючись на ст.ст. 91, 152 ЗК України, просила зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,012 га, яка належить до земель загального користування міста Червонограда Львівської області і розташована у місті Червонограді на перехресті вул. Кристинопільська (уздовж вулиці Кристинопільської,1), та Травнева (напроти земельної ділянки, розташованої на вул. Травнева, 29а), уздовж земельної ділянки (загальною площею 0,1733 га), що належить на праві приватної власності відповідачу - шляхом демонтажу бетонної загорожі уздовж вул. Кристинопільська, 1, довжиною 39,52 м та бетонної і дерев'яної загорожі уздовж вул. Травнева (напроти земельної ділянки, розташованої на вул. Травнева, 29 а) довжиною відповідно 29,11 м. та 22,52 м.; зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_2 проїздом загального користування до земельної ділянки за адресою: вул. Кристинопільська, 2 в м. Червонограді Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що є власницею земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Кристинопільська, 2 у м. Червонограді Львівської області згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 04.11.2008 року серії ЯД № 526118. Власником сусідньої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Кристинопільська, 1 у м. Червонограді Львівської області є відповідач. Відповідно до плану земельних ділянок вздовж вул. Кристинопільської, в тому числі від її земельної ділянки та напроти земельної ділянки відповідача, знаходиться проїзд загального користування. Відповідач, самовільно захопивши частину проїзду загального користування, збудував бетонну загорожу уздовж вул. Кристинопільська, 1, довжиною 39,52 м. та бетонну і дерев'яну загорожі уздовж вул. Травнева, довжиною відповідно 29,11 м та 22,52 м., що перешкоджає вільному користуванню проїздом загального користування.

Незважаючи на наявність рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2012 року, яким задоволено позов прокурора м.Червонограда в інтересах держави до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом демонтажу зведеної загорожі та ухвалено у 20-денний строк звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,012 га, яка належить до земель загального користування міста Червонограда Львівської області, відповідач ОСОБА_3 так і не демонтував зведену ним огорожу, чим порушує її права, як власника сусідньої земельної ділянки на користування проїздом загального користування до належної їй земельної ділянки.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду від 06 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, яка в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що внаслідок самозахвату відповідачем земель загального користування (проїзду) порушується її право на користування належною їй земельною ділянкою та будинком, оскільки внаслідок таких протизаконних дій проїзд зменшився і його ширина стала меншою, ніж це передбачено нормами ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Вона неодноразово зверталась до уповноважених органів стосовно виконання рішення Господарського суду Львівської області від 03.12.2012 року, однак відповідач огорожу так і не зніс. Крім того, мотивуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається і на те, що хоч земельна ділянка належить територіальній громаді, проте вона має право предявити негаторний позов самостійно. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває міський суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа апеляційним судом розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. А згідно ч. 2 цієї статті у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ зазначених у ч. 4 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 5 ст. 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку від 04.11.2008 серії ЯД №516218 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вулиця Кристинопільська, 2 у м. Червонограді Львівської області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.12.2012 року позов прокурора м.Червонограда в інтересах держави до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом демонтажу зведеної загорожі задоволено у повному обсязі. Вирішено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 у 20-денний строк звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,012 га, яка належить до земель загального користування міста Червонограда Львівської області і розташована у місті Червонограді, на перехресті вул. Кристинопільська (уздовж вулиці Кристинопільської, 1), та Травнева (напроти земельної ділянки, розташованої на вул. Травнева, 29 а), уздовж земельної ділянки (загальною площею 0,1733 га), що належить на праві приватної власності відповідачу - шляхом демонтажу бетонної загорожі уздовж вул. Кристинопільська, 1, довжиною 39,52 м та бетонної і дерев'яної загорожі уздовж вул. Травнева (напроти земельної ділянки, розташованої на вул. Травнева, 29 а) довжиною відповідно 29,11 м. та 22,52 м.

Зокрема, вказаним рішенням встановлено, що ФОП ОСОБА_3 здійснив монтаж загорожі (бетонної та дерев'яної) на земельній ділянці, яка не надана йому у встановленому порядку (рішення Червоноградської міської ради про надання земельної ділянки, яке, згідно з нормами ст.ст. 12, 116 ЗКУ, є обов'язковим - не приймалось), та на яку не видавався Державний акт (який, згідно з нормами ст.ст. 124, 125 ЗК України є правовстановлюючим документом на землю), і стосовно якої не укладався також договір оренди (передбачений нормами ст.ст. 124, 126 ЗКУ). Тому, наявний факт самовільного зайняття земельної ділянки

Оскільки, виходячи з норм ст.ст. 125, 126 ЗКУ, у відповідача не виникло право користування спірною земельною ділянкою і наявний факт самовільного її зайняття, тому, позовна вимога повністю обґрунтована, підтверджена належними і допустимими доказами та відповідає нормі ст. 387 ЦК України, якою передбачено право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Як вбачається з листа Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №3-24/1416/2-3 від 19.03.2013 року, надісланого ОСОБА_2, останню повідомлено, що виконавчий комітет Червоноградської міської ради не уповноважений виконувати накази суду, та повідомлено ОСОБА_2М, що виконавчий комітет Червоноградської міської ради звернувся з відповідним листом № 3/22-1336/2-3 до відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції щодо виконання наказу Господарського суду Львівської області.

Постановою слідчого СВ Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області від 25.04.2013 року кримінальне провадження за № 0000541 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України закрито у зв'язку із відсутністю складу злочину.

Зазначену постанову слідчого було скасовано ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 24.10.2013 року.

29.12.2017 року ОСОБА_3 скеровано відповідь Виконавчого комітету Червоноградської міської ради згідно якої, зокрема, правильність будівництва останнім огорожі присадибної ділянки зі сторони вул. Кристинопільської може бути визначено лише шляхом відновлення в натурі (на місцевості) меж присадибної ділянки.

18.12.2017 року ОСОБА_2 звернулася до Управління контролю за виконанням та охороною земель із заявою про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 53 КУпАП, що підтверджується копією даної заяви.

Згідно копії відповіді Управління контролю за виконанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 17.01.2018 року №0-13-0.1-106/90-18, немає підстав для проведення повторної перевірки за уже встановленим фактом самовільного зайняття земельної ділянки на вул. Кристинопільська, 1 у м.Червонограді.

За приписами ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як убачається з п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 р. № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес), судовий захист є одним із засобів правової охорони. Конституційним Судом України у цьому Рішенні надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України - у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлюються способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Адже спосіб захисту суб'єктивного права встановлює визначений законом порядок забезпечення відновлення (визнання) порушених прав і одночасного правового впливу на порушника з метою відновлення порушеної майнової і немайнової сфери.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не є ні власником, ні землекористувачем спірної земельної ділянки. На час пред'явлення зазначеного позову вже є наявним рішення господарського суду, яке набрало законної сили, у справі за позовом прокурора в інтересах держави про звільнення спірної самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею 0,012 га, яка належить до земель загального користування міста Червонограда Львівської області і розташована у місті Червонограді, на перехресті вул. Кристинопільська (уздовж вулиці Кристинопільської, 1), та Травнева (напроти земельної ділянки, розташованої на вул. Травнева, 29 а), уздовж земельної ділянки (загальною площею 0,1733 га), що належить на праві приватної власності відповідачу - шляхом демонтажу бетонної загорожі уздовж вул. Кристинопільська, 1, довжиною 39,52 м та бетонної і дерев'яної загорожі уздовж вул. Травнева (напроти земельної ділянки, розташованої на вул. Травнева, 29 а) довжиною відповідно 29,11 м. та 22,52 м. Таким чином, цим рішенням в інтересах держави в особі територіальної громади міста Червонограда, до складу якої входить і позивач, вже вирішено (задоволено) позовні вимоги прокурора тотожні позовним вимогам позивача у даній справі.

Тому, зясувавши дійсні обставини справи та вірно визначивши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), можливості порушення прав позивача та необхідності їх захисту в обраний нею спосіб, враховуючи усі наведені вище обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, визначених законом.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно зясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписамип.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом, а відтак підстав для скасування ухваленого у справі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 березня 2018 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 02 липня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 липня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6