Дата документу 27.12.2018 Справа № 336/6745/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.у. №336/6745/13 Головуючий у першій інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/808/1408/18
УХВАЛА

27 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді-доповідача Кочеткової І.В. при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2013 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_3, треті особи - Шевченківський РВ в м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ, про виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_3, треті особи - Шевченківський РВ в м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ, про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2013 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. В задоволені іншої частини вимог - відмовлено.

25 листопада 2018 року ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подала апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження вказує, що при розгляді справи участі вона не приймала, про обставини розгляду справи, ухвалення судового рішення обізнана не була, копію оскаржуваного рішення не отримувала. Крім того, заявник просила про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на скрутне матеріальне становище, малозабезпеченість, інвалідність 3-ї групи, та клопотання про звільнення від сплати судового за подачу апеляційної скарги, обґрунтовуючи тим, що вона інвалід 3-ї групи, на її утриманні знаходиться троє дітей, інших доходів не має.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року причини про поновлення процесуального строку, зазначені в апеляційній скарзі, визнані неповажними. Апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без руху з наданням відповідачу десятиденного строку для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 11.11.2013 року із зазначенням інших підстав для поновлення цього строку.

26 грудня 2018 року на виконання ухвали Запорізького апеляційного суду ОСОБА_3 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2013 року, в якій повторно зазначила, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання нею копії судового рішення від 11.11.2013 року, а ті рекомендовані повідомлення щодо вручення їй судових повісток та копії оскаржуваного рішення, які знаходяться в матеріалах справи отримані невідомою особою та підписані не нею.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, вважаю, що підстав для поновлення процесуального строку немає.

Частиною першою ст. 44 ЦПК України, встановлено, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу вимог п. 11 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 294 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно із ст. 357 ч. 3 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 4 ст. 357 ЦПК України передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України.

Ні в заяві від 25.11.2018 року, ані в заяві від 26 грудня 2018 року ОСОБА_3 не навела мотивів, за якими можливо визнати поважними причини пропуску процесуального строку для подання апеляційної скарги на судове рішення, яке було ухвалено понад п'ять років тому. Доводи самої ОСОБА_3 про те, що копію оскаржуваного рішення вона отримала лише листопаді 2018 року являються неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Фактичні обставини справи свідчать про своєчасну обізнаність ОСОБА_3 щодо результатів розгляду справи судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачами по вказаній справі є члени однієї сім'ї, які зареєстровані і проживають за однією адресою, що підтверджується відповідною довідкою житлового органу та довідками сектору адресно-довідкової роботи (а.с.11,27-30).

Відповідно до рекомендованих поштових повідомлень, які знаходять в матеріалах справи на а.с. 31, 33, 34, 35, всі повнолітні відповідачі, у тому числі і ОСОБА_3, отримали копії ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2013 року про відкриття провадження у справі, що свідчить про їх обізнаність про вказане провадження.

Також в матеріалах справи містяться поштові рекомендовані повідомлення про вручення відповідачам, у тому числі і відповідачці ОСОБА_3, копії ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками, повісток про виклик у судові засідання, призначене на 11 листопада 2013 року (а.с.31-37, 43-47).

В суді першої інстанції інтереси відповідачки ОСОБА_9, яка є матір'ю ОСОБА_3, представляв ОСОБА_11 на підставі довіреності від 30 квітня 2013 року (а.с.61).

Останній приймав участь у розгляді справи, був присутнім під час ухвалення оскаржуваного рішення і того ж дня отримав копію рішення, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.62-63, 71).

Відповідач ОСОБА_3 хоча і не приймала особистої участі у розгляді справи 11 листопада 2013 року, проте 21 листопада 2013 року отримала копію судового рішення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судового відправлення (а.с.77).

Доводи ОСОБА_3, викладені у заяві про поновлення процесуального строку, про те, що повістки про виклик у судове засідання і копію оскаржуваного судового рішення отримала не вона, а якісь інші особи, які замість неї підписали рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки і копії оскаржуваного судового рішення є неспроможними.

Вказані письмові докази відповідачкою не спростовані.

Посилання в заяві про поновлення процесуального строку на те, що на рекомендованих повідомленнях про вручення судової повістки і копії судового рішення значиться підпис іншої особи, а не адресата ОСОБА_3, є неспроможними.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 76 ЦПК України ( в редакції Закону на час ухвалення оскаржуваного рішення) кореспонденція, що адресована фізичній особі, вручається їй під розписку, якщо особу не виявлено в місці проживання, кореспонденцію під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.

Відповідно до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Отже, повістка про виклик до суду і копія заочного рішення вручені відповідачці відповідно до вимог чинного законодавства.

За вказаних обставин доводи ОСОБА_3 про те, що вона не була обізнана про розгляд цієї справи і не отримувала повістки та копію судового рішення є неспроможними і спростовуються вищевказаними письмовими доказами.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 була подана до суду апеляційної інстанції лише 28 листопада 2018 року (відповідно до штемпеля вхідної кореспонденції Шевченківського районного суду м. Запоріджжя а.с.99 - 26.11.2018 р.), тобто із пропуском 10-денного строку на її подачу.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Аналогічна правова ситуація має місце і в цій справі.

Таким чином, поновлення строку ОСОБА_3 процесуального строку апеляційного оскарження судового рішення майже через п'ять років після набуття ним законної сили призведе до порушення принципу правової визначеності та порушення права позивача на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак передбачених законом підстав для поновлення процесуального строку апеляційного оскарження судового рішення не вбачається.

Частино першою п. 4 ст. 358 ЦПК України передбачено, що скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними суддя - доповідач відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2013 року залишити без задоволення, визнавши причини пропуску процесуального строку неповажними.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє у власних інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2013 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Суддя

І.В. Кочеткова