Справа № 376/343/17-ц Головуючий у І інстанції Віговський С. І.
Провадження № 22-ц/780/2527/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 38 03.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Олійника В.І.,
з участю секретаряНемудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Попільнянське лісове господарство» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

До суду в лютому 2017 року з вказаним позовом звернулись позивачі, в якому просили визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, а саме, на два житлових будинки з господарськими будівлями та спорудами, після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки не збереглося оригіналу правовстановлюючого документа на будинок АДРЕСА_1

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в порядку спадкування за законом, по 1/2 частині за кожною, право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., що належить їх батьку - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_5, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58.2 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., що належав її чоловіку - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у справі - Державне підприємство «Попільнянське лісове господарство» подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання за ОСОБА_5, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що вказаний у рішенні «житловий будинок АДРЕСА_1 є будинком для персоналу лісового господарства (кордон), що належить ДП «Попільнянське Лісове Господарство» і має статус службового приміщення.

Будинок для персоналу лісового господарства (кордон) знаходиться в кварталі №69 виділ 2 Корнинського лісництва ДП «Попільнянське Лісове Господарство».

Відповідно до п.6 Положення «Про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними» затверджене Постановою Ради Міністрів Української РСР №37 від 04.02.1988 року «Про службові приміщення», жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємства, рішенням виконавчого комітету, проте таке рішення відсутнє.

Дозволу на переведення даного будинку для персоналу у відомчий житловий фонд з правом подальшої приватизації підприємство від Державного лісового агентства не отримувало, будь-які акти прийому-передачі не оформлялись.

По друге, відповідно до листа в.о. старости с. Сущанка Василенко З.О., №1303/02-22 від 18.12.2017 року, Сущанською сільською радою не приймалось рішення про присвоєння поштової адреси лісовому кордону та рішення про підтвердження приватизації житлового будинку за даною адресою. Зазначено лише, що дійсно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав і був зареєстрований з 21.04.1998 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 про, що і було видано довідку сільською радою для оформлення спадщини.

Крім того, в зазначеному листі в.о. старости с. Сущанка, повідомлено, що ОСОБА_5 намагалась зареєструвати зазначене нерухоме майно на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 14.02.2017 року, однак Реєстраційною службою Попільнянського районного відділу юстиції відмовлено ОСОБА_5 в реєстрації права власності на будинок в зв'язку з відсутністю АДРЕСА_3 в державному реєстрі Житомирського ФПД «Інформаційний центр».

Відповідно до Виписки з погосподарської книги НОМЕР_1 на 1996-2000 роки Сущанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. ОСОБА_8 проживав у сторожі Корнинського лісництва з 21.04.1998 року та працював лісником у Корнинському лісному господарстві.

Відповідно до виписки з погосподарської книги НОМЕР_1 на 2011-2015 роки Сущанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_8 проживав і був зареєстрований на території ради за адресою АДРЕСА_4. Проте, також зазначено, що власником житлового будинку за даною адресою є Корнинський держлісгосп.

Корнинський держлісгосп (Корнинське лісництво) не має статусу юридичної особи, а є лише структурним підрозділом ДП «Попільнянське Лісове Господарство», що підтверджується «Проектом організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Попілнянське Лісове Господарство» Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства».

Тому у ОСОБА_8 не було і не могло бути правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив не подавався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік та батько позивачів - ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2, виданого виконкомом Сущанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області д 04 вересня 2015 року, за актовим записом № 6.

Спадкодавець заповіту не залишив.

Як вказують позивачі, після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_5 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 48,4 м. та житловий будинок АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34.3 кв.м.

Позивачі є спадкоємцями після смерті спадкодавця за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України та шляхом подачі заяви до нотаріальної контори протягом шестимісячного строку, згідно ст. 1269 ЦК України.

Позивач, ОСОБА_5 відмовляється від частини спадщини на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та не заперечує проти того, що житловий будинок АДРЕСА_5 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 48,4 успадкували вони.

В свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не заперечують проти того, що житловий будинок АДРЕСА_6, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., успадкувала - ОСОБА_5.

При звернені до нотаріуса, позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про спадщину на нерухоме майно, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, отримати дублікати яких позивачі не мають можливості, оскільки це суперечить ч.4 ст. 25 та ч.11 ст. 346 ЦК України, згідно яких право власності припиняється у разі смерті власника.

Вказана обставина позбавляє позивачів вступити у спадкові права на підставі та у строки передбачені законом, тому на підставі вищевикладеного, вони вимушені звернутися до суду з відповідними вимогами. Іншим чином визнати право власності на спадкове майно за позивачами, окрім прийняття ними спадщини, в судовому порядку, неможливо.

Задовольняючи позовні вимоги на підставі ст. 1222, 1223, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1273, 1274, 1278, 1297 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки правовстановлючі документи на спадкове майно відсутні, визнання за позивачами спадщини можливе лише в судовому порядку, а беручи до уваги, що позивачі домовилися про розподіл часток спадкового майна добровільно, вважав за необхідне визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за законом на вказане в позові майно.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

З рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року у даній справі та доказів, доданих до позовної вбачається, що суд першої інстанції визнав спадкодавцем щодо спірного житлового будинку АДРЕСА_6, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі лише технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 26 жовтня 2016 року та довідки Сущанської сільської ради щодо проживання та реєстрації померлого за даною адресою, які не є належними та допустимими доказами наявності у померлого права власності на спірний будинок.

При цьому, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що право власності, як на спірний житловий будинок так і на будинок АДРЕСА_7 коли небудь належало померлому.

Натомість, даний факт повністю спростовується доказами доданими до апеляційної скарги апелянтом вказаними вище.

Крім того, суд у своєму рішення посилається на ту обставину, що позивач ОСОБА_5, як спадкоємець відмовилася від спадщини на користь інших позивачів, при цьому в матеріалах справи такі докази відсутні, і судом ця обставина, також, не встановлювалася.

Одночасно, суд у своєму рішенні зазначає, що судовий порядок це єдиний шлях, яким позивачі можуть захистити своє порушене право, оскільки позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку.

Однак такі докази в матеріалах справи, також, відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги зводяться лише до незаконності рішення суду першої інстанції в частині житлового будинку АДРЕСА_6, а під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і в інший частині рішення суду, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги, оскільки рішення суду є безпідставним та незаконним вцілому, а тому підлягає скасуванню в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Попільнянське лісове господарство задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 14 лютого 2017 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.І. Олійник