Справа № 720/1511/15
Провадження № 2/720/130/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Постолатія К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання заповіту нікчемним та визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Новоселицького району про визнання права власності на спадкове майно, розмір позовних вимог якого до початку слухання справи по суті був збільшений, посилаючись на те, що 17 березня 2014 року померла її матір ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 1,11 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Новоселицького району, яка перебувала в колективній власності колгоспу «Рассвет», с. Припруття Новоселицького району. Вона своєчасно прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом. Окрім неї, обовязкову долю у спадщині, яка складає 13/14 частини від права на земельну частку (пай), прийняла її непрацездатна сестра ОСОБА_3. Однак, оскільки оригінал земельного сертифікату був втрачений, вона не може оформити на себе право на спадщину та постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просила суд визнати за нею 13/14 частин права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері.

Ухвалою суду від 02 вересня 2015 року до участі по справі в якості третіх осіб були залучені доньки спадкодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Під час судового розгляду справи третя особа ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про встановлення нікчемності заповіту та визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що на її думку заповіт на користь ОСОБА_1 від імя її матері ОСОБА_5, який складений 10 січня 2014 року в м. Ванкувер штат Вашингтон, США і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, підписаний не її матірю, а іншою особою, а тому просила встановити нікчемність заповіту. Зважаючи на те, що спадщину після смерті спадкодавця прийняли вона та позивач ОСОБА_1, просила визнати за нею право на 1/2 частину вказаної земельної частки (пай), в порядку спадкування як за спадкоємцем 1 черги за законом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Новоселицького району первісний позов визнав.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник первісний позов не визнали, подавши до суду зустрічний позов. В подальшому, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, вони неодноразово не зявилися в судове засідання без поважних для суду причин, що є порушенням їх процесуальних обовязків, а тому судом ухвалено про розгляд справи у їх відсутності та вирішення справи на підставі поданих сторонами та наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин

Суд, дослідивши подані сторонами та наявні у справі докази, дійшов висновку про задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 березня 2014 року в окрузі Кларк штату Вашингтон, США померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 1,11 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка перебувала в колективній власності колгоспу «Рассвет», с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області.

Та обставина, що спадкодавець ОСОБА_5Ф мало право на земельну частку (пай) також підтверджується довідкою відділу Держземагенство у Новоселицькому районі № 1012 від 01 вересня 2015 року та списком громадян членів колгоспу «Рассвет» с. Припруття Новоселицького району, в якому під № 240 значиться ОСОБА_5.

При житті 10 січня 2014 року в м. Ванкувер штат Вашингтон, США, ОСОБА_5 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, згідно якого все своє майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 своєчасно прийняли її доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_3, звернувшись із відповідними заявами до нотаріуса протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_5.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Зважаючи на те, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, та позивач ОСОБА_1 своєчасно прийняла спадщину, то вона успадковує по заповіту майно, а також усі права та обовязки, що належали спадкодавцю ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини, в тому числі право на земельну частку (пай).

В той же час, на час відкриття спадщину ОСОБА_3 була непрацездатною в силу свого похилого віку, у звязку із чим мала обовязкову долю у спадщині в порядку ст. 1241 ЦК України, яка дорівнює половині частки, яка належала б кожному з спадкоємців у разі спадкування за законом.

З довідки ОСОБА_2 сільської ради № 547 від 15 червня 2017 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями 1 черги по закону є семеро її дітей.

Вказана обставина підтверджена довідкою Новоселицького РАЦСу № 15.9-04-30/1291 від 15 червня 2017 року та завіреними копіями записів про народження дітей спадкодавця ОСОБА_5.

Таким чином, при спадкуванні за законом, кожен із спадкоємців 1 черги успадкував б по 1/7 частки права на земельну частку (пай), а тому обовязкова доля ОСОБА_3 у спадщині становить половина від 1/7 частки, що складає 1/14 частку від права на земельну частку (пай).

У звязку із смертю спадкодавця та втратою оригіналу земельного сертифікату, сторони не можуть оформити право на спадщину через нотаріальну контору.

За вказаних обставин, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 успадкувала право на 13/14 частини земельної частки (пай), а ОСОБА_3 успадкувала обовязкову долю у спадщині, що становить право на 1/14 частину земельної частки (пай), у звязку із чим, право на успадковані частки слід визнати за ними в судовому порядку, оскільки оригінал сертифікату на земельну частку (пай) був втрачений та з вказаних підстав постановою нотаріуса від 19 червня 2015 року за № 222/02-31 було відмолено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва на спадщину на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_5.

В той же час, у задоволенні зустрічного позову в частині визнання заповіту нікчемним слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною 1 статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

З положень ст.ст. 202, 1233 ЦК України слідує, що заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вимогами ст. 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Як вбачається з вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений із порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення, згідно частини першої статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Однак, у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (прийнята у часі після попередньої Постанови ) зазначено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемності правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або про відмову у цьому.

Звертаючись до суду зі зустрічним позовом, ОСОБА_3 послалась на те, що на її думку заповіт на користь ОСОБА_1 від імя її матері ОСОБА_5, який складений 10 січня 2014 року в м. Ванкувер штат Вашингтон, США і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, підписаний не її матірю, а іншою особою.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи

заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої

дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Третя особа ОСОБА_3 не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження свого посилання про те, що спадкодавець ОСОБА_5 не підписувала особисто заповіт.

Більш того, ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року по справі за клопотанням сторони ОСОБА_3 була призначена посмертна судово-почеркознавча експертиза, яка не була виконана з причин не проведення ОСОБА_3 її оплати (лист Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 03731 від 09 липня 2018 року).

Зважаючи, що ОСОБА_3 не надала суду доказів на підтвердження своїх вимог та ухилилася від проведення експертизи, суд вважає недоведеним факт нікчемності заповіту.

Слід також зазначити, що на час відкриття спадщини позивач ОСОБА_1 єдина зі всіх дітей спадкодавця ОСОБА_5 постійно проживала разом із нею в одному домоволодінні (довідка ОСОБА_2 сільської ради № 934 від 07 серпня 2014 року), на момент складання оспореного заповіту спадкодавець ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в США, куди її відвезла донька - позивач ОСОБА_1І, а тому твердження ОСОБА_3, що спадкодавець не могла заповісти все майно лише ОСОБА_1 є припущенням, яке не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи, у звязку із чим у встановленні нікчемності заповіту слід відмовити за безпідставністю.

Оскільки, зустрічна позовна вимога про визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом права на 1/2 частку земельної частки (пай) є похідною від встановлення нікчемності заповіту, то в її задоволенні також слід відмовити, за виключенням визнання за ОСОБА_3 обовязкової долі у спадщині, що становить право на 1/14 частину земельної частки (пай).

На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 216, 1218, 1223, 1233-1237, 1241, 1247, 1257, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 109, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Первісний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 право на 13/14 частини земельної частки (пай) розміром 1,11 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка перебувала в колективній власності колгоспу «Рассвет», с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування обовязкової долі після смерті ОСОБА_5 право на 1/14 частину земельної частки (пай) розміром 1,11 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї ділянки в натурі, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка перебувала в колективній власності колгоспу «Рассвет», с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області.

В решті заявлених зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: