Справа № 367/5068/17 Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/2416/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 19 06.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2, Приватного підприємства «Київська оціночна група», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання оцінки арештованого майна недійсною,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду мотивуючи свої вимоги тим, що 03.03.2016 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 50162314.

26.07.2016 року та 27.07.2016 року постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Башілов В.О. наклав арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті»

Позивач вказував, що 08.09.2016 державний виконавець виніс постанову про призначення експерта, якою зобов'язав експерта Іщенка О. С. надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань оцінки описаного майна з приводу початкової вартості для подальшої реалізації на конкурсних засадах (аукціон, прилюдні торги), в тому числі і квартири на які було накладено арешт 26.07.2016 та 27.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1, корп. 1: 1. квартира № 330; 2. квартира № 248; 3. квартира №50; 4. квартира № 115; 5. квартира № 124; 6. квартира № 315; 7. квартира № 197; 8. квартира № 195; 9. квартира № 223; 10. квартира № 190; 11. квартира № 309; 12. квартира № 57; 13. квартира № 228; 14. квартира № 230; 15. квартира № 408; 16. квартира № 452; 17. квартира № 398; 18. квартира № 312;

Позивач стверджує, що звіти про оцінку майна зроблені відповідачем 1 з численними порушеннями Закону України «Про виконавче провадження» та законодавста України.

В матеріалах виконавчого провадження № 50162314 відсутній договір між Замовником та ПП «Київська оціночна група» на проведення оцінки майна ТОВ «Аверс-Сіті». Позивач зазначає, що оскільки Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є власником майна чи особою у якої майно перебуває на законних підставах, то як наслідок, він не може звертатися за оцінкою майна, на яке накладено арешт без доведення того факту, що майно належить на праві власності саме Боржнику у виконавчому провадженні.

З огляду на вищевикладене та пряму норму закону, а саме абз. 2 ч. 2 ст. 57 Закону України Про виконавче провадження» ТОВ «Аверс-Сіті» вважає, що Башілов В.О. порушив порядок визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні № 50162314, що призвело до порушення прав боржника та заниження вартості майна останнього, яке було передано на реалізацію з електронних торгів.

У зв'язку з вищевикладеним, просив суд визнати недійсним звіт про незалежну оцінку квартир у виконавчому провадженні № 50162314, які розташовані за адресою:

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазаначає, що суд неповно з»ясував всі обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду, що призвело до ухвалення судом необґрунтованого та незаконного рішення.

Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом перешої інстанції встановлено та з такими висновками погоджується колегія суддів, наступне.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» встановлено, що суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.

Крім того, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

В даному випадку відсутній спір про право, а ч. 2 ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання недійсною експертної оцінки майна, так як він не є за своєю суттю правочином, тому не може бути визнаний судом недійсним, як того просить позивач у поданій до суду позовній заяві.

Задоволення судом вимоги «про визнання недійсним звітів про оцінки квартир» не призводить до відновлення того становища, яке існувало до проведення прилюдних торгів. Тобто, не досягає мети правосуддя - не захистить права позивача.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позивачем хибно обрано спосіб оскарження дій державного виконавця.

На момент отримання Позивачем повідомлення про проведену оцінку від 17.10.2016 року, всі виконавчі дії у виконавчому провадженні регулювались Законом України «Про виконавче провадження» у новій редакції.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УШ, виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10- денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Враховуючи, що повідомлення про експертну оцінку майна було надіслано державним виконавцем ще 17.10.2016 року, позивач вважається таким, що пропустив присічний (преклюзивний) строк на звернення до суду з скаргою на оцінку вартості майна.

Судом першої інстанції також встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08.05.2015 року в справі № 367/7827/14-ц, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, стягнуто з позивача на користь відповідача 2 грошову суму в розмірі 15 583 877, 82 грн., а також 3654,00 грн. судового збору.

Квартири, оцінка вартості яких оскаржується в межах даної справи, були реалізовані в рахунок виконання вказаного рішення.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 03.03.2016 року, винесеною в рамках ВП № 50162314, для забезпечення реального виконання виконавчого листа № 367/7827/14-ц від 22.01.2016 р., виданого Ірпінським міським судом Київської області, було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ТОВ «Аверс-Сіті».

Постанови про арешт майна боржника від 26.07.2016 р. та 27.07.2016 р. лише конкретизували перелік майна боржника, на яке накладено арешт для забезпечення відображення заборони відчуження та арешту кожного нерухомого майна, належного боржнику.

При цьому, боржник (Позивач) жодного разу не звернувся до стягувача (Відповідача 2) з метою визначення вартості майна, яке підлягало реалізації.

Таким чином суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що у діях державного виконавця не вбачається жодних порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» ні в попередній редакції, ні в новій редакції, які свідчили б про незаконність проведеної оцінки чи могли бути розцінені в якості підстави для визнання її недійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Таким чином, загальний закон, який регламентує порядок проведення оцінки вартості майна, визначає самостійні, альтернативні підстави для її проведення: у випадках, передбачених законом або на підставі договору.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-ХІV, визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Пунктом 12 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-ХІV (в редакції, чинній на момент проведення виконавчої дії) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

У п. 2.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 зазначається, що для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), для оцінки майна (майнових прав) - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень передбачений окремий порядок замовлення проведення оцінки майна боржника перед його реалізацією у рамках виконавчого провадження, що не суперечить ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Крім того, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 р. № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» визначає вичерпний перелік нормативно-правових актів, яким регулюється порядок виконання судових рішень, серед яких немає Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що його положення не підлягають застосуванню під час виконання судових рішень.

Вимоги щодо відомостей, які мають міститись в оголошенні про проведення торгів, на момент проведення оцінки регулювались Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджених Наказом Мінюсту № 2710/5 від 22.12.2015 р.

Так, судячи з вимог, заявлених до повідомлення про проведення прилюдних торгів, які визначені у п. 5 Розділу III вказаного Порядку, обов'язковим елементом повідомлення має бути вид майна, його найменування, фотографічне зображення майна, місцерозташування та стартова ціна. Саме такі відомості може забезпечити звіт про оцінку, і така інформація необхідна для здійснення повідомлення про проведення торгів.

Таким чином, звіти про незалежну оцінку містять необхідні відомості, які необхідні для публікації оголошення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Для встановлення належності нерухомого майна конкретній особі достатньо отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що було здійснено державним виконавцем, про що не заперечує і сам позивач.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не є обґрунтованими та доведеними, а тому не підлягають до задоволення.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: