Ухвала

13 липня 2018 року

м. Київ

справа № 318/114/17

провадження № 61-39184ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2018 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1, у якому просила збільшити розмір аліментів, які стягнено з відповідача на їх спільну дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 травня 2014 року, з 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/3 частки, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на значний ріст цін на товари і послуги, що вимагає більших витрат на утримання дитини, в той час як її матеріальний стан погіршився у зв'язку з перебуванням у декретній відпустці і відсутністю самостійного доходу.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 липня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 травня 2014 року, та стягнено з ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позову - з 19 січня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Збільшуючи розмір аліментів, суд апеляційної інстанції керувався статтями 180, 182, 192 СК України, зазначаючи, що сімейний і матеріальний стан позивача ОСОБА_2 змінився у зв'язку з народженням іншої дитини і перебуванням у декретній відпустці, що призвело до відсутності власного доходу, тому існують визначені статтею 192 СК України правові підстави для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

Предметом спору в даній справі є збільшення розміру аліментів, що стягуються на неповнолітню дитину, з 1/5 частки від усіх видів доходу відповідача до 1/3 частки, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Як вбачається з судових рішень, у 2017 році щомісячний розмір аліментів, які стягувалися із ОСОБА_1 і становили 1/5 частку його доходу, склав 3 864 гривень.

Таким чином, у даній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до статті 19 ЦПК України, справа є малозначною.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Право на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року заявник обґрунтовує тим, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, оскільки державний виконавець нарахував йому заборгованість за аліментами з 19 січня 2017 року, якої у дійсності він не має.

Касаційний суд відхиляє такі доводи заявника, оскільки ним не вказано, які саме, встановлені постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року обставини, він позбавлений можливості спростувати при розгляді іншої справи. Здійснення державним виконавцем виконання судового рішення суду апеляційної інстанції, яке набрало законної сили з дня його прийняття, не свідчить про існування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення, прийняте у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не доведено, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко