Справа №:755/1228/17
Провадження №: 2/755/579/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шейко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старкпром», 3-ті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Людмила Володимирівна, ОСОБА_4 про скасування запису в державному реєстрі та визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Старкпром», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - державний реєстратор Джуринська Л.В. про скасування запису в державному реєстрі.

Позовні вимоги мотивує тим, що 26 січня 2007 року вона та ВАТ «Кредобанк» уклали іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинною В.В. за № 70, іпотекою забезпечувалося виконання зобов'язань позивача на кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та нею. За вказаним договором, в іпотеку банку було передано майнові права на земельну ділянку АДРЕСА_2, що належали позивачу на праві приватної власності. Як свідчить п. 5.4 договору іпотеки, сторони передбачили можливість позасудового врегулювання та включили до договору відповідне застереження, зокрема, п. 5.4.1 договору передбачає, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. В ч. 2 п. 5.4.1 договору іпотеки передбачено, що цей договір та письмове застереження іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем. Як свідчить інформація з державного реєстру договорів купівлі-продажу земельної ділянки між іпотекодержателем та іпотекодавцем у встановленому законом порядку не укладався, що свідчить про те, що п. 5.4 договору сторонами не укладався. На початку січня 2017 року до позивача звернулися невідомі особи, які повідомили про те, що 29 грудня 2016 року ТОВ Старкпром» набуло право власності на вказану вище земельну ділянку, на підтвердження чого було надано копію довіреності на ім'я ОСОБА_6, що діє від імені відповідача, та копію документа, в якому містилася інформація про державну реєстрацію права власності на належну позивачу земельну ділянку за відповідачем. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 29 грудня 2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. проведено державну реєстрацію права власності відповідача на вказану земельну ділянку, дане право набуто відповідачем на підставі договору іпотеки, серія та номер 70, виданий 26 січня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинною В.В.; договору про відступлення прав за договором іпотеки № 2359, виданий 27 травня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П.; договору про відступлення прав за іпотечним договором № 2365, виданий 27 травня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. Зазначає, що станом на 30 грудня 2016 року вона не отримувала від відповідача вимогу про усунення порушення, що грубо суперечить вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою суду від 17 січня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 09 лютого 2017 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 18 квітня 2017 року витребувано докази по справі.

12 червня 2017 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в якій просить, крім іншого, визнати недійсний договір іпотеки № 56, виданий 13 січня 2017 року (індексний номер запису 33422972 від 13 січня 2017 року) на земельну ділянку АДРЕСА_2 та залучити в якості третьої особи ОСОБА_4

Ухвалою суду від 17 січня 2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

НОМЕР_5 лютого 2018 року третя особа ОСОБА_4 надав письмові пояснення з яких вбачається, що позовні вимоги він вважає необґрунтованими та протиправними, оскільки позивачем не наведено жодної підстави для визнання вказаного іпотечного договору недійсним і не надано належних та допустимих доказів на обґрунтовування позовних вимог. У результаті укладеного договору іпотеки відповідача з ОСОБА_4, обсяг майнових прав та/або зобов'язань позивача не змінився, так як на цей момент позивач вже не являлася власником земельної ділянки, а право власності на земельну ділянку було набуте відповідачем 29 грудня 2016 року у результаті звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки з позивачем через невиконання нею своїх зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, відсутні підстави вважати, що права або охоронювані законом інтереси позивача були порушені укладенням між ТОВ «Старкпром» та ОСОБА_4 оспорюваного договору, що є підставою для відмови у задоволені позову. У той же час, визнання договору іпотеки недійсним порушить права та законні інтереси ОСОБА_4, так як фактично скасує забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Старкпром» як позичальника за договором позики від 13 січня 2017 року та позбавить його правових підстав вимагати заміни предмета іпотеки, що передбачені п.5.1.3 договору іпотеки від 13 січня 2017 року, відповідно до якого у випадку втрати предмета іпотеки або окремих його частин іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця його поновлення або заміни іншим предметом іпотеки тієї самої вартості, а в іншому випадку вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Право іпотекодержателя вимагати заміни предмета застави (іпотеки), у т.ч. у зв'язку з його знищенням чи пошкодженням, передбачено також ст. ст. 579, 580 ЦК України. На підставі вищезазначеного, вважає, що позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного, на його думку, права власності на земельну ділянку. Так, укладення договору іпотеки від 13 січня 2017 року між ним та ТОВ «Старкпромом» як способу забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, не є правочином, за яким він набуває право власності на спірну земельну ділянку або отримує її в користування. Правовим наслідком укладення договору іпотеки є встановлення обтяження щодо відчуження власником майна, яке передано в іпотеку. Зміна власника предмету іпотеки не є правовою підставою для визнання договору іпотеки недійсним, проте може мати наслідком, наприклад, зміну предмету іпотеки іпотекодавцем за погодженням з іпотекодержателем, виникнення у іпотекодержателя права достроково вимагати від іпотекодавця виконання зобов'язань за основним договором тощо. Таким чином, позивач невірно обрав спосіб захисту порушеного, на його думку, права, що є підставою для відмови в задоволені позову в частині визнання договору іпотеки від 13 січня 2017 року недійсним.

НОМЕР_5 січня 2018 року представник відповідача подала відзив з якого вбачається, що вимоги позивача відповідає вважає необґрунтованими та безпідставними. Так, підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таким чином, державна реєстрація іпотеки визначає пріоритет іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. Іпотекодавець порушила обов'язки, встановлені іпотечним договором, та не виконала основне зобов'язання, що підтверджується заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2012 року в справі № 2-2858/2011. 08 червня 2016 року, на виконання вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Старкпром» через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. надіслало ОСОБА_1 письмову вимогу про повернення боргу за кредитним договором №10 від 26 січня 2007 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Згідно повідомлення про вручення, вимога була отримана позичальником 13 червня 2016 року. Після спливу тридцяти днів вимога ТОВ «Старкпром» залишилась без задоволення. 22 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. було видано свідоцтво, у якому зазначено, що заяву щодо вимоги про повернення боргу за кредитним договором №10 від 26 січня 2007 року було передано позивачу за адресою 01002, АДРЕСА_1 та отримано адресатом. Повідомлення у передбачений законом і договором спосіб було відправлено на адресу ОСОБА_1, яка зазначена у кредитному договорі і договорі іпотеки. Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що станом на 30 грудня 2016 року зобов'язання за кредитним договором позивачем не буди виконані, відповідач прийняв правомірне рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору - згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Таким чином, ТОВ «Старкпром» задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Право власності на земельну ділянку товариство зареєструвало 30 грудня 2016 року. Зазначає, що у результаті укладення договору іпотеки відповідача з ОСОБА_4 обсяг майнових прав та/або зобов'язань позивача не змінився, так як на цей момент позивач вже не являвся власником земельної ділянки, а право власності на передану в іпотеку земельну ділянку було набуте відповідачем у результаті звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки з позивачем через невиконання останнім своїх зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, відсутні підстави вважати, що права або охоронювані законом інтереси позивача були порушені укладенням між ТОВ «Старкпром» та ОСОБА_4 оспорюваного договору, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - державний реєстратор Джуринська Л.В. надала пояснення в яких зазначила, що підстав для відмови в державній реєстрації прав з підстав, передбачених ст. 24 Закону України № 1952-IV не було, відповідно до витягу за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна в порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 грудня 2016 року за № 192758867 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 30 грудня 2016 року за № 77527661 щодо майна: земельна ділянка, кадастровий номер: НОМЕР_1, інформації щодо накладення арешту відсутня. Крім того, згідно ст. 10 Закону України № 1952-IV, державний реєстратор зобов'язаний перевірити наявність обтяження щодо нерухомого майна, а не заборони, які існують у його власника.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 18428244 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку НОМЕР_4 з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та визнати недійсним договір іпотеки № 56 від 13 січня 2017 року (індексний номер запису 33422972 від 13 січня 2017 року) на земельну ділянку АДРЕСА_2.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить відмовити в позові в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві.

Третя особа: приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Л.В. в судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, просить в позові відмовити.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 26 січня 2007 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк видав ОСОБА_1 кредит у сумі 85 000,00 доларів США на строк до 01 січня 2027 року на умовах, обумовленим цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти на придбання нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0620 га, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_2 (с/т «ДВРЗ»), згідно договору купівлі-продажу, укладеному між позичальником та ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 130-131).

26 січня 2007 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашиною В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 70 (т. 1 а.с. 132-133).

Згідно п. 1.1 вказаного договору цей договір забезпечує виконання зобов'язань іпотекодавця та вимог іпотекодержателя за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року, який укладено між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому стосовно повернення отриманої сум кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки, предметом іпотеки є майнові права на земельну ділянку площею 0,0620 га, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_2 (с/т «ДВРЗ»), яка стане власністю іпотекодавця після оформлення державного акту н6а право власності на земельну ділянку, майнові права іпотекодавця на набуття ним у власність предмета іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним між іпотекодавцем та попереднім власником земельної ділянки та посвідченим 26 січня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашиною В.В. за реєстровим номером №68 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів. Після реєстрації іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки в Головному управлінні земельних ресурсів КМДА та отримання Державного акту на право приватної власності на землю вищезазначена земельна ділянка залишається предметом іпотеки згідно цього договору. Згідно з вищевказаним договором та держаним актом, що вданий на ім'я попереднього власника - кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, її цільове призначення - ведення садівництва.

Згідно п. 5.4.1 договору іпотеки, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмету іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна предмету іпотеки, який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна іпотекодавця. Витрати на проведення експертної оцінки предмету іпотеки покладаються на іпотекодавця. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Відповідно до звіту від 12 грудня 2006 року з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, виконавцем якого є ТОВ «Інвесткон», в особі оцінювача ОСОБА_10, ймовірна ринкова вартість предмета іпотеки становить 654 566,00 грн. (п. 1.4 договору іпотеки).

За змістом п. 1.5 договору іпотеки, заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами в сумі 458 196,20 грн.

Відповідно до довідки № 02-1407/11 від 17 березня 2011 року, станом на 17 березня 2011 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року складає 82 574,39 доларів США, із них залишок заборгованості по основному боргу становить 71 565,64 долари США, прострочена заборгованість по основному боргу - 3 911,64 долари США, прострочена заборгованість по відсоткам - 8 963,58 доларів США, сума нарахованих відсотків - 402,56 долари США та пеня - 1 615,78 доларів США, прострочена заборгованість по комісії за управління - 500,00 грн. та сума нарахованої комісії складає 50,00 грн. (т. 1 а.с. 52).

08 червня 2016 року ТОВ «Старкпром» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального міського нотаріального округу Колесник О.І. із заявою про передання ОСОБА_1 заяви про вимогу повернення боргу за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року, в якій зазначало, що за умовами договору іпотеки, банк, а тепер і компанія, має право, у випадку невиконання обумовлених кредитним договором та договорами забезпечення зобов'язань, звернути стягнення на заставлене майно (т. 1 а.с. 134-135). Вказану вимогу ОСОБА_1 отримала 13 червня 2016 року (т. 1 а.с. 107).

В судовому засіданні позивач пояснила, що вона дійсно знала про те, що на її адресу місця реєстрації була відправлена письмова вимога про повернення боргу, однак, в той час вона перебувала в місцях позбавлення волі.

Однак, суд критично відноситься до наданих позивачем пояснень, оскільки, відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 9.1, позичальник зобов'язаний повідомити банк про зміну місця проживання, роботи, прізвища або імені, інших обставин, здатних вплинути на виконання ним зобов'язань за цим договором, протягом трьох днів з моменту настання таких обставин.

26 травня 2016 року між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 10 від 26 січня 2007 року (т. 1 а.с.120-122).

27 травня 2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки (т. 1 а.с. 123-124).

13 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Старкпром» укладено договір позики грошових коштів за умовами якого ОСОБА_4 передав, а ТОВ «Старкпром» прийняв у власність 300 000,00 грн. в строк до 13 січня 2018 року (т. 2 а.с. 28).

13 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Старкпром» укладено іпотечний договір, який забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, як позикодавця за договором позики від 12 січня 2017 року, а також всіх будь-яких додаткових угод (договорів) і доповнень до нього (в тому числі додаткових угод (договорів) щодо збільшення розміру позики по вищезазначеному договору, продовження строку користування коштами тощо), які можуть бути укладені в майбутньому, згідно якого ТОВ «Старкпром» зобов'язаний повернути іпотекодержателю кошти в сумі 300 000,00 грн. у термін до 13 січня 2018 року включно (т. 2 а.с. 25-27).

Згідно п. 2.1 зазначеного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно іпотекодержателя, а саме земельна ділянка, площею 0,062 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер - НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі: договору іпотеки, посвідченого 26 січня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашиною В.В. за реєстровим № 70; договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого 26 січня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашиною В.В. за реєстровим № 70, посвідченого 27 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашиною В.В. за реєстровим № 70; договору відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого 26 січня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашиною В.В. за реєстровим № 70, посвідченого 27 травня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. за реєстровим № 2365.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак, під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»)

За змістом положень частини 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»)

При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень»

Водночас, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Із дослідженого судом іпотечного договору від 13 січня 2017 року вбачається, що право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя, якщо протягом тридцяти календарних днів іпотекодавець не задовольнить вимогу іпотекодержателя про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов'язання та/або умов цього договору (п. 6.2.2.1).

Відповідно до п. 6.2.2.2 договору іпотеки, право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя на наступний день після закінчення тридцяти денного строку відповіді на вимогу, що надсилається іпотекодержателем.

З огляду на аналіз норм законодавства України вбачається, що позовні вимоги щодо порушення законодавства під час укладення спірного договору іпотеки може бути заявлено заінтересованою особою за умови порушення її прав та законних інтересів.

Суб'єктивне право лише тоді може бути визнано мірою можливої поведінки уповноваженої особи, коли воно забезпечено (гарантовано) від неправомірного впливу зовнішніх чинників. Така гарантія найбільш ефективно втілюється у можливості вимагати захисту цивільного прав та інтересу. Під поняттям цивільно-правового захисту слід розуміти передбачену законом вид і міру можливого або обов'язкового впливу на суспільні відносини, які зазнали протиправного впливу, з метою поновлення порушеного, невизнаного чи оспореного права.

Визначення цієї поведінки через право (можливість) чи через обов'язок залежить від суб'єкта здійснення діяльності стосовно захисту, а також волевиявлення учасника цивільних правовідносин, право якого зазнало несприятливого впливу. Для уповноваженої особи застосування захисту становить право, яке означає як право самостійно здійснити поновлення порушеного права у межах і у порядку, визначеному законом (самозахист), так і звернутися до уповноваженого державного, самоврядного чи громадського органу чи особи за захистом свого права чи інтересу. Для останніх же здійснення такого захисту, якщо воно належить до їхніх повноваження, є обов'язком.

Захисту підлягає суб'єктивне цивільне право та інтерес, який охороняється законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу, внаслідок чого суб'єктивне право уповноваженої особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В процесі розгляду вказаного позову позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів порушення її прав та законних інтересів в частині укладення спірного договору іпотеки в частині зазначення доказів протиправного впливу на її права та інтереси, в результаті якого вона втратила майнові права на об'єкт, у зв'язку з чим не встановлення даного факту свідчить про відсутність підстав для задоволення даних позовних вимог. Зобов'язання за кредитним договором позивачем виконано не було, а тому відповідачем прийнято правомірне рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору - згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Суд вважає, що спірний іпотечний договір від 13 січня 2017 року, укладений у відповідності до вимог ст. 203 ЦК України та жодним чином не порушує прав та законних інтересів позивача ОСОБА_1

Що стосується позовних вимог про скасування запису в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 02 листопада 2016 року), державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

В даному випадку, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Л.В., є державним реєстратором, що прийняла рішення про здійснення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 18428244 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку НОМЕР_4 за кадастровим номером НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000), а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування вказаного запису в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки вказана вимога пред'явлена до неналежного відповідача, так як ТОВ Старкпром» не є суб'єктом, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації права, а тому не порушує законних прав чи інтересів позивача.

Крім того, постановою Верховного Суду від 05 червня 2018 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито. Так, зі змісту вказаної постанови Верховного Суду вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Джуринської Л.В., в якому просила скасувати рішення нотаріуса від 30 грудня 2016 року № 33297173 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Провадження у справі Верховним Судом закрито в зв'язку з тим, що спірні правовідносини, пов'язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотеки) та реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - земельної ділянки, не є публічно-правовими, а випливають з договірних відносин і мають вирішуватися за правилами ЦПК України, а тому позивачу було достеменно відомо про можливість пред'явити позовні вимоги саме до належного відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Л.В.

За нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про недоцільність задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Старкпром», 3-ті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Л.В., ОСОБА_4 про скасування запису в державному реєстрі та визнання недійсним договору іпотеки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 14, 203, 215, 328, 575, 627 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, ст.ст. 2, 5, 7, 10, 12, 76-81, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старкпром», 3-ті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Людмила Володимирівна, ОСОБА_4 про скасування запису в державному реєстрі та визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Скасувати арешт накладений на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Київ, ДВРЗ садове товариство, земельна ділянка НОМЕР_5, площею 0,062 га, кадастровий номер: НОМЕР_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000), яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Старкпром», згідно договору відступлення прав за договором іпотеки від 27.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львіського міського нотаріального округу Новосад О.П.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 липня 2018 року.

Суддя Н.О.Яровенко