Справа № 194/1266/17
Номер провадження № 2/194/76/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2017 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. За час перебування у шлюбі ними набуто у власність 46/100 часток домоволодіння №76 по вул. Чорногірська в м. Дніпро. Станом на день розгляду справи про розірвання шлюбу спір про розподіл майна був відсутній, оскільки вони дійшли певних домовленостей щодо майна, набутого ними під час шлюбу, відповідач запевнив, що їй будуть надані всі належні грошові кошти, у тому числі виручені від продажу належної їм частки домоволодіння. Зазначає, що за договором купівлі-продажу від 18 січня 2017 року, згоду на укладання якого було надано нею на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідачем через уповноважену особу було відчужено 46/100 часток домоволодіння № 76 по вул. Чорногірська м. Дніпро. Продаж частки домоволодіння було вчинено за ціною 37214,00 грн., але фактична ціна договору склала 9000 доларів США, що становить еквівалент у національній валюті України на день укладання договору у розмірі 248668,13 грн. Просить визнати за нею, в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 доходу відповідача від продажу спільного майна подружжя, що становить 124334,07 грн., стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 124334,07 грн. та судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог позивача з наступних підстав. Про договір та відчуження належної йому частки на праві власності домоволодіння № 76 по вул. Чорногірська м. Дніпро він дізнався лише після отримання позовної заяви ОСОБА_2 Ним, 03 жовтня 2014 року була видана довіреність ОСОБА_3 на право продажу від його імені та в його інтересах належної йому на праві приватної власності 46/100 частки домоволодіння № 76 по вул. Чорногірська м. Дніпро. Дана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Згідно умов довіреності його представникові ОСОБА_3 надавалось право отримати належні йому грошові кошти за продані 46/100 частин домоволодіння. 18 січня 2017 року ОСОБА_5 в його інтересах, як продавця, був укладений договір, згідно якого покупцем його частки домоволодіння стала дружина його повіреного за довіреністю ОСОБА_6 Сума договору склала 37214,00 грн. Відповідно до п.3 договору вказані кошти були отримані ОСОБА_3 від ОСОБА_6 в повному обсязі до підписання договору, тобто факт передачі коштів не був зафіксований нотаріусом на момент укладання договору. 15 січня 2018 року він звернувся до ОСОБА_3 з письмовим листом-вимогою щодо повернення йому коштів у розмірі 248668,13 грн., які, як стверджує покупець ОСОБА_6, фактично були сплачені за договором, але зазначені грошові кошти йому ОСОБА_3 не повернуті. Отже, оскільки він не отримував у власність і своє фактичне володіння грошові кошти за договором, тому підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_2 відсутні.

Представник позивача надала суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому просить відхилити заперечення відповідача та задовольнити позовну заяву, оскільки відповідач у відзиві суперечить сам собі, бо спочатку доводить до відома, що відчуження належної йому частки домоволодіння за договором дізнався лише з позовної заяви позивача, а вслід за цим вказує, що здійснив всі необхідні дії для вчинення такого правочину: забезпечив видання довіреності на імя ОСОБА_3, наділив представника повноваженнями з продажу і отримання грошових коштів, тобто бажав укласти такий договір та здійснити відчуження такого майна. Як вказує, відповідач, ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками він отримав 29 січня 2018 року, при цьому грошову вимогу про повернення грошових коштів він направив ОСОБА_3 17 січня 2018 року, тобто за 12 днів до моменту коли нібито дізнався про існування договору про відчуження майна.

Позивач ОСОБА_2 надала суду письмову заяву про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя без розгляду.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7в судове засідання, призначене до розгляду на 13-00 год. 11 липня 2018 року не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача ОСОБА_7 надала суду заяву від 11 липня 2018 року, в якій просить відкласти розгляд справи.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7в судове засідання, призначене до розгляду на 13-00 год. 17 серпня 2018 року не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Будь-яких заяв до суду не подавали, про причини не явки в судове засідання суду не зазначали.

Підтвердженням про повідомлення про час і місце розгляду справи є клопотання представника позивача про проведення відеоконференції від 11 липня 2018 року на 13.00 год. 17.08.2018 року.

Таким чином, в силу ч. 5 ст. 130 ЦПК України, суд визнає, що позивач та представник позивача повторно не зявилися до суду без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_1 проти залишення заяви без розгляду не заперечував.

Відповідно п. 5 до ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Отже, в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду слід відмовити, оскільки клопотання подано після початку розгляду справи по суті.

Однак, частиною 1 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача та представника позивача в судове засідання.

Керуючись ст.ст. 223, 257, 260, 261, 294 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - залишити без розгляду.

Розяснити позивачу її право повторно звернутися до суду з цією ж позовною заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області або через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Головуючий суддя В.О. Корягін