Справа № 127/7599/18
Провадження № 22-ц/772/1715/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 рокуСправа № 127/7599/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Кучевського П.В., Панасюка О.С.,

за участі секретаря судового засідання Богацької О.М., представника позивача - адвоката ОСОБА_3, представника відповідача - адвоката ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2018 року, ухвалене суддею Федчишеним С.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_7, який проживає разом із позивачем. 15.04.2016 ОСОБА_7 змінив прізвище - «ОСОБА_7» на прізвище - «ОСОБА_7». Спільна дитина, є студентом факультету інформаційних технологій та комп'ютерної інженерії, денного навчання, 1-го курсу, Вінницького національного технічного університету. Нажаль розмір доходів позивача не дозволяє в повному обсязі матеріально забезпечувати сина, адже має лише певні підробітки, кошти отримані від яких спрямовує на утримання сина. Жодних офіційних доходів позивач не отримує. Через навчання на денній формі навчання син не має змоги влаштуватись на роботу, щоб отримувати заробіток та утримувати себе самостійно. Натомість відповідач має змогу надавати допомогу, адже він працює офіційно та отримує стабільну заробітну плату, однак жодної матеріальної допомоги не надає. Враховуючи викладене просить стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для особи працездатного віку починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто до 30.01.2021.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, (30.09.1977року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.04.2018року і до закінчення навчання в Вінницькому Національному Технічному університеті.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

На апеляційну скаргу надійшов відзив представника позивача ОСОБА_3, в якому посилається на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення аліментів в розмірі 1/6 від усіх доходів ОСОБА_5 щомісячно та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

На даний відзив надійшла відповідь представника відповідача - адвоката ОСОБА_4, в якій зазначає, що доводи представника позивача у відзиві є безпідставними та незаконними.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_7, батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с.7).

12.05.2017року ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.8).

15.04.2016року ОСОБА_10 змінив прізвище на ОСОБА_8 (а.с.9).

Згідно довідки Вінницького національного технічного університету №470 від 01.03.2018 року ОСОБА_8 є студентом ФІТКІ денного навчання, 1-го курсу (а.с.10).

Відповідно до довідки МКП «ЖЕК №12» № 1026 від 21.03.2018року ОСОБА_8 проживає разом із ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків № 390/08-01-13/Л від 30.01.2018року ОСОБА_6 за період з 2 кварталу 2017 року по 3 квартал 2017 року інформація про доходи відсутня (а.с.12).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За нормами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України (у редакції Закону України від 26 січня 2016 року № 936-VIII, яка була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує такої допомогу (кошти на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання, тощо), тому з нього на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання починаючи з дати 03.04.2018 року до дати закінчення навчання в Вінницькому національному технічному університеті, або до досягнення ним 23-річного віку.

При цьому обґрунтованим є висновок суду, що необхідність утримувати іншу неповнолітню дитину не виключає обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який навчається на денному відділенні Вінницького національного технічного університету та не має можливості самостійно отримувати заробіток, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, судом першої інстанції обґрунтовано враховано як наявність на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей, непрацездатної матері, так і обов'язок та можливість надання відповідачем такої допомоги повнолітньому сину, що продовжує навчання, у визначеному розмірі, що не є непомірним для відповідача, який є особою працездатного віку, згідно довідки ПАТ «ВКФ» № 198 від 15.05.2018 року ОСОБА_5 працює в ПАТ «Вінницька кондитерська фабрика» з 23.01.2016 року на посаді «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування та за період з листопада 2017р. по квітень 2018р. отримав заробітну плату в розмірі 119 911,20грн. (а.с.84).

В свою чергу доводи апелянта стосовно неспроможності надавати матеріальну допомогу, визначену судом першої інстанції в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, оскільки на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, колегія суддів не бере до уваги, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції врахував зазначені обставини. Крім того в матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави вважати, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі, визначеному місцевим судом. Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення місцевим судом норм процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону і не спростовують вірних висновків суду.

Разом з тим, рішення районного суду слід змінити, оскільки суду першої інстанції помилково не зазначив в резолютивній частині рішення про те, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_8 слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.04.2018 року до закінчення навчання в Вінницькому національному технічному університеті, або до досягнення ним 23-річного віку.

Відповідно до чинного законодавства, зокрема статтею 199 СК України передбачено якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4слід задовольнити частково, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2018 року- змінити.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2018 року змінити.

Абзац другий рішення суду викласти в наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_8 аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.04.2018 року до закінчення навчання в Вінницькому національному технічному університеті, або до досягнення ним 23-річного віку."

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: П.В. Кучевський

О.С. Панасюк