Єдиний унікальний номер 235/110/18 Номер провадження 22-ц/775/1189/2018
Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Агєєва О.В., Азевича В.Б.,

за участю секретаря судового засідання : Ситніка Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу № 235/110/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2018 року (суддя Назаренко Г.В.) , ухваленого в приміщення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що згідно укладеного договору б/н від 9.06.2011 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банку керувався п.2.1.12.3, п.2.1.12.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 договору. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість в сумі 105 566, 88 грн., яка складається із: 11 076,67 грн. - заборгованість за кредитом, 94 490,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку просив стягнути з нього в судовому порядку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2018 року в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у повному обсязі.

З зазначеним рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем буї здійснений 28.04.2015 року у розмірі 7,32 грн., тому позивач звернувся до суму в межах загального строку позовної давності. Також судом першої інстанції не враховано, що згідно п.4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено право банку списувати кошти з поточних рахунків клієнта у рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором та Клієнт доручає банку здійснювати списання з поточних ті інших рахунків. Тобто , у жодному випадку усі сплати за кредитним договором відбулись за дорученням відповідача. Вказані платежі відповідач ніяким чином не спростував. Також позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідач жодним чином не спростував. Також суд безпідставно ототожнив поняття «договору» та «платіжної картки»

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить його особиста заява.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, Апеляційний суд Донецької області ліквідовано.

Частиною 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Стаття 3 частина 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 368 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Стаття 263 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 367 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір б/н від 9.06.2011р., згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.10.2017 року утворилась кредитна заборгованість у розмірі 105566,88 грн., з яких: 11076,67 грн. заборгованості за кредитом, 94490,21 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, що підтверджено розрахунком заборгованості ( а.с. 5-7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по карті за період з 13.05.2013 р. по 31.10.2017 р. останній платіж по на погашення кредиту відповідачем було здійснено 25.07.2014р., а до суду з позовом позивач звернувся 11.01.2018 р., отже з пропуском строку позовної давності, а відповідачем надано до суду заяву про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Статтею 626 ЦК України визначено, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 526 ЦК України передбачає, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Нормою ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України передбачено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частинами 1 та 5 ст. 261 ЦК України визначено, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Відповідач зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до січня 2017 року (строк дії карти).

Пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг розділу 2.1.1. «Загальні положення», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено, що карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти включно.

Враховуючи, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, приймаючи постанову від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14).

Згідно поштового штемпеля на конверті, позивач звернувся до суду з вимогою про повернення кредитних коштів за договором 29 грудня 2018 року, тобто строк позовної давності щодо вимоги про повернення кредиту в повному обсязі, з урахуванням строку дії кредитної картки, не сплив, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 11 076 грн. 67 коп.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов невірного висновку щодо пропущення позивачем строку позовної давності.

Щодо перебігу позовної давності за вимогою про стягнення процентів за кредитом колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України визначено, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 2.1.1.5.5 розділу 2.1.1.5 «Обов'язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено обов`язок клієнта погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У разі невиконання зобов`язань за Договором, клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в т.ч. простроченого Кредиту та Овердрафту), оплаті Винагородження банку (п. 2.1.1.5.6 розділу 2.1.1.5 «Обов'язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256).

Договором № б/н від 09.06.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 встановлено обов`язок відповідача в межах строку кредитування до останнього дня січня 2017 року повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12).

Крім того, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд першої інстанції визначив проценти, як додаткове зобов'язання, та вважав, що строк позовної давності для їх стягнення сплив, у зв`язку зі спливом строку позовної давності щодо основного зобов`язання.

Проте, судом першої інстанції залишено поза увагою, що за умовами договору № б/н від 09.06.2011 року відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до останнього дня січня 2017 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 29 грудня 2017 року, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти починаючи з 29 грудня 2014 року по останній день січня 2017 року (строк дії карти).

Розраховуючи заборгованість по процентам за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони договору № б/н від 09.06.2011 року під час його укладення погодили, що банк надав відповідачу кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ( 30,00 % річних на суму заборгованості за кредитом).

При цьому у розрахунку заборгованості за цим договором, наданого позивачем, зазначена процентна ставка (поточна заборгованість) і процентна ставка (прострочена заборгованість) 30,00%, з 1 вересня 2014 року - 32,4 %, з 1 квітня 2015 року - 42 % і відповідно до зазначених ставок розрахована заборгованість за процентами за користування кредитом.

Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом з 01 вересня 2014 року, апеляційний суд виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з 01 вересня 2014 року процентна ставка збільшена банком до 32,4 %, з 1 квітня 2015 року - 42 %.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Розділу 2.1.1.12. «Порядок нарахування та оплати процентів і комісії. Порядок погашення боргових зобов`язань» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 325/1163/16-ц (провадження № 61-20225св18), за змістом положень статті 1056-1 ЦК України проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), у зв'язку із чим базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (частина друга статті 550 ЦК України).

Апеляційний суд дослідивши надані сторонами докази по справі, дійшов висновку що банк не дотримався встановленого порядку повідомлення клієнта про підвищення відсоткової ставки за кредитом, тим самим зробив це в односторонньому порядку, чим порушив вимоги ст. 1056-1 ЦК України.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09.06.2011 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1, починаючи з 25.07.2014 року кредитною карткою не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює, підстави для нарахування йому збільшених процентів за користування кредитом з 01 вересня 2014 року до 2,7 % на місяць (32,4 % на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5 % щомісяця, що складає 30,00% річних.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми поточної і простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки, та формулу розрахунку, апеляційний суд для розрахунку поточних відсотків використовував наступну формулу: поточна заборгованість х 30% / 360 днів х кількість днів у відповідному періоді; для розрахунку прострочених відсотків суд використовував наступну формулу: прострочена заборгованість х 30% / 360 днів х кількість днів у відповідному періоді. Розрахунок проведено з урахуванням погашених процентів.

Всього сума відсотків за користування кредитом за період з 29.12. 2014 року по 31.01.2017 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає - 7022,76 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що останній платіж відповідачем у розмірі 7,32 грн., був зроблений 28.04.2015 року, є необґрунтованими, оскільки як вбачається із матеріла справи, ще був перевід між картами, а не платіж направлений на погашення заборгованості.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви) у розмірі 1600 грн. (а.с. 40).

З апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі, встановленому пп.1, 6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час подання апеляційної скарги) у розмірі 2400 грн. (а.с. 98).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 274 грн. 32 коп. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 411 грн.47коп. (пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги).

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та неправильним застосування норм матеріального права, тому судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2018 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитом у сумі 11 076 (одинадцять тисяч сімдесят шість )гривен 67 копійок, заборгованість за процентами за період з 29 грудня 2014 року по 31 січня 2017 року у розмірі - 7 022 (сім тисяч двадцять дві) гривні 76 копійок.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ), судовий збір за подання позову в сумі 274(двісті сімдесят чотири)гривні 32 копійки, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 411(чотириста одинадцять )гривен 47 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: О.В.Агєєв

В.Б.Азевич

Повне судове рішення складено 08 серпня 2018 року.

Головуючий: