Ухвала

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 462/879/17

провадження № 61-37713ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року у складі судді Постигач О. Б. та постанову апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у складі суддів Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І., у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

У 2017 році ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» (далі - ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності, у якому просиввизнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 1990 році батькам позивача було виділено квартиру АДРЕСА_2. У 2005 році за згодою балансоутримувача - професійно-технічного училища №1 на підставі договору на тимчасове проживання, його батько ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_4 були вселені в квартиру АДРЕСА_1, яку згодом було реконструйовано. В квартирі АДРЕСА_3 залишились проживати та проживають по даний час ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури №271 від 11 червня 2008 року змінений статус будинку з гуртожитку на житловий будинок. Спільним рішенням адміністрації і профкому ВАТ ЛЛРЗ №1121 від 20 серпня 2010 року «Про оформлення ордеру на житлове приміщення черговику ВАТ ЛЛРЗ» надано його батькові ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4, а у квартирі АДРЕСА_5 залишилися проживати вищезгадані особи. Позивач зазначає, що проживає у АДРЕСА_7 безперервно з 2005 року, іншого фактичного житла немає, заборгованість по оплаті комунальних послуг відсутня. Просив позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що житлова кімната АДРЕСА_8 у м. Львові була надана батькові позивача ОСОБА_5 на сім'ю із 7-ми осіб до отримання житлової квартири АДРЕСА_6. Ордеру на вселення у надане житлове приміщення у позивача немає. Після зміни власника будинку та балансоотримувача ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» з 2009 року по даний час договори оренди не продовжувалися. Окрім цього, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_12 із квартири АДРЕСА_9 у м. Львові, а рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року задоволено позов ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та зобов'язано ОСОБА_5 привести житлове приміщення АДРЕСА_8 у м. Львові до попереднього стану.

ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернувся 05 червня 2018 року до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач проживає у спірній квартирі безперервно з 2005 року, іншого житла у нього фактично немає, оскільки він не має можливості проживати в АДРЕСА_10, у якій він зареєстрований, так як квартиру займають сім'ї його сестер. Судове рішення про виселення із спірного приміщення не може бути підставою для відмови у задоволені позову про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

Встановивши, що спірна житлова кімната АДРЕСА_11 у м. Львові була надана батькові позивача ОСОБА_5 на сімю із 7-ми осіб до отримання іншої житлової квартири, існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо виселення сім'ї ОСОБА_5 із спірного житла, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав, передбачених статтею 344 ЦК України для набуття права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права (статті 344 ЦК України) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель