Справа № 569/4130/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Кирийчук Н.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить суд стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.В обґрунтування позовних вимог суду пояснила, що відповідач ОСОБА_3 періодично переказував їй кошти на утримання їхнього спільного сина в розмірі 300 доларів США, однак на даний час матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, не заперечив проти стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якого є позивач. Малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_3 проживає окремо від позивача та дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини в повному обсязі не надає, дитина знаходиться на утриманні своєї матері.

Рішенням Рівненського міського суду від 05 лютого 2018 року у цивільній справі №569/10917/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, малолітнього сина ОСОБА_4 залишено на проживання з матір»ю.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів судом враховується те, що відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших осіб. Доказів про перебування матері та батька відповідача на його утриманні останній суду не надав, а сам по собі факт, що батьки відповідача є пенсіонерами не свідчить про те, що вони перебувають на його утриманні та потребують матеріальної допомоги. Відповідач ОСОБА_3 вказує на те, що він проживає з ОСОБА_5, з якою пов»язаний спільним побутом та утримує її малолітнього сина ОСОБА_8. Однак даний факт не приймається судом до уваги, як обставина, яка враховується при визначенні розміру аліментів, оскільки обов'язок утримувати дитину лежить виключно на батьках. Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що на його утриманні перебуває дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка хвора на ДЦП з дитинства не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, не доведенні належними та допустимими доказами.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі на даний час не приймає, хоча раніше надавав кошти позивачу в розмірі 300 доларів США на утримання дитини, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн., а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів відповідає вимогам законодавства з врахуванням обов'язку та можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та є таким, що не поставить в тяжке матеріальне становище сторони.

Згідно частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за даною категорією спорів, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 200, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації АДРЕСА_2, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення аліментів, задоволити повністю.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову 14 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.