Провадження № 2/752/594/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.05.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Якушко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору дарування та зобов»язання повернути майно,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що укладений 12.02.1998 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як законним представником неповнолітньої ОСОБА_3.

В подальшому позивач подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила розірвати договір дарування від 12.02.1998 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлаченко С.Б. та, який зареєстрований в КП «КМБТІ» за реєстровим № 25164, зобов»язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 1/6 частину жилого будинку АДРЕСА_2, зобов»язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/6 частину жилого будинку АДРЕСА_2, стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у справі в розмірі 6831 гривня.

До участі у справі в якості співвідповідача був залучений Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.02.1998 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка виступала як законний представник неповнолітньої дочки ОСОБА_3, було укладено договір дарування 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач зазначає, що при укладенні договору відповідач обіцяла після настання повноліття доглядати за позивачем, утримувати жиле приміщення, однак після підписання договору обіцяне не виконує, у зв»язку з чим істотно порушила умови договору.

ОСОБА_3 не доглядає за позивачем, не сплачує комунальні послуги за будинок, що значно погіршує її матеріальне становище, оскільки всі отримані кошти з пенсії вона мусить витрачати на оплату житлово-комунальних послуг, а також втрачає можливість купувати продукти та лікарські засоби.

Відповідач категорично відмовляється допомагати позивачу, не зважаючи на її вік та тяжкий стан здоров»я, маючи умисел заподіяти своєю бездіяльністю шкоду здоров»ю, що може призвести до смерті позивача. Також позивач зазначає, що вона потребує невідкладного оперативного лікування.

У зв»язку зі зміною обставин у її житті, таких як загроза втрати житла, погіршення стану здоров»я, відсутності людини, яка б доглядала її, погіршення стосунків з відповідачем та на підставі ч.2 ст.651 ЦК України позивач просить розірвати договір дарування, повернути їй право власності на частину житлового будинку, оскільки позивач після укладення договору позбавлена того, на що розраховувала при його укладенні, а саме догляду та утримання з боку онуки.

Позивач та її представник в ході розгляду справи підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову, просили його задовольнити, посилаючись на те, що при укладенні договору відповідач зобов»язувалась доглядати за позивачем, однак зазначених зобов»язань не виконує, хоча має таку можливість. Відповідач не утримує житло, внаслідок чого позивач самостійно повинна нести витрати на оплату послуг, його ремонт, що впливає на матеріальне її становище. Крім того, у позивача значно погіршився стан здоров»я, вона потребує операції, однак не має на це грошових коштів, а відповідач їй не допомагає. На підставі положень ч.2 ст.651 ЦК України позивач та її представник просять позов задовольнити, укладений договір дарування розірвати, повернути частину будинку у власність позивача.

Представник відповідача - ОСОБА_3, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначила, що при укладенні договору відповідач була неповнолітньою, а тому не могла брати на себе будь-яких зобов»язань. Відповідач несе витрати на утримання житла, сплачує комунальні послуги, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями. Крім того, представник відповідача зазначала про те, що будь-яких вимог або прохань від позивача на адресу відповідача щодо її утримання не надходило, оскільки позивач проживала з батьком відповідача, а тому вона була впевнена щодо забезпеченості позивача всім необхідним, про що їй повідомляв батько. На думку представника відповідача, є недоведеними посилання позивача на те, що внаслідок бездіяльності відповідача значно погіршився майновий стан та стан здоров»я позивача, якій пропонувались кошти на проведення операції, однак вона від них відмовилась. Також представник відповідача звернула увагу суду на те, що для розірвання договору дарування законом встановлено наявність ряду умов, а саме: обдарований повинен умисно вчинити дії щодо позбавлення життя чи здоров»я дарувальника, або ж вчинення дій щодо пошкодження або втрати предмета подарунку. Такі обставини у даній справі відсутні, і посилання представника позивача на загальні норми щодо розірвання договору, в даному випадку, є безпідставними.

Представник відповідача - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заперечував проти задоволення позову в частині вимог до Департаменту, оскільки право позивача не є порушеним з боку відповідача, і у разі наявності судового рішення щодо розірвання договору та звернення власника з заявою, Департаментом з питань реєстрації будуть проведені відповідні реєстраційні дії. Щодо іншої частини позовних вимог представник відповідача залишив вирішення питання на розсуд суду.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.02.1998 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка виступала законним представником неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, був укладений договір дарування 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або

зобов'язується передати у майбутньому іншій стороні

(обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність

(пункт 1 статті 717 ЦК України).

Договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру.

При зверненні до суду позивач посилається на те, що при укладенні договору вона сподівалась і відповідач обіцяла, що буде здійснювати догляд за нею після настання повноліття.

Однак, на момент укладення договору дарування ОСОБА_3 було 10 років, а тому вона була позбавлена можливості брати на себе будь-які зобов»язання як на момент укладення договору, так і на майбутнє.

Крім того, укладення договору дарування за умови в подальшому отримати догляд від обдарованої особи суперечить природі договору дарування, який передбачає безоплатну передачу майна.

На момент укладення договору дарування позивач мешкала і продовжує мешкати за адресою: АДРЕСА_1, подарована частина будинку не є її єдиним житлом. Доказів, що за станом здоров»я позивач потребувала догляду під час підписання договору або в майбутньому матеріали справи не містять.

Крім того, зазначені обставини спростовуються показами свідків ОСОБА_4 ( матері відповідача), ОСОБА_1( батька відповідача і сина позивача), а також показами свідка ОСОБА_6, які під час надання показів в судовому засіданні зазначили, що будь-яких вимог позивачем при укладенні договору дарування щодо її подальшого утримання не заявлялось. Даний договір був укладений з її ініціативи, оскільки вона мала намір розпорядитись своїм майном за життя і зробила це з власної волі, а крім того нею було відчужене і інше майно, що належало їй на праві власності..

Свідок ОСОБА_4 зазначила, що ніколи позивач не заявляла вимог щодо її утримання, деякий час вона проживала зі своїм сином - ОСОБА_7, а причиною даного позову є розірвання шлюбу між нею та сином позивача ОСОБА_7 та поділ майна. Крім того, свідок зазначила, що нею особисто було запропоновано ОСОБА_1 спільне проживання та догляд, однак остання відмовилась.

Покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не були присутні при укладенні договору дарування, їм не відомі обставини щодо підстав його укладення. Зазначені свідки лише підтвердили, що позивач за станом здоров»я та віком потребує догляду та лікування, однак дані обставини самі по собі не відносять до предмета доказування.

Також, як на одну із підстав для розірвання договору позивач посилається на те, що відповідач не несе витрат на утримання подарованої 1/6 частини будинку, позивач вимушена сама сплачувати за житлово-комунальні послуги, що значно погіршує її матеріальне становище.

Дані обставин не доведені жодними доказами з боку позивача та спростовуються доказами, наданими відповідачем, а саме квитанціями про оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 за період з 2006-2017 рр. ( т.1 а.с. 99-259, т.2 а.с. 1-33).

В порушення вимог ст.81 ЦПК України не є доведеними будь-якими доказами посилання позивача на погіршення її стану здоров»я внаслідок бездіяльності відповідача.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач просить розірвати договір дарування, укладений між сторонами, на підставі ч.2 ст.651 ЦК України.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однак, питання щодо розірвання договору дарування регулюється положеннями ст.727 ЦК України.

Відповідно до ст.727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей.

Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування.

Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Існування зазначених обставин в ході розгляду справи не встановлено, і на них не посилається позивач, а тому підстав для розірвання договору дарування в судовому порядку судом не встановлено.

В силу положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначені положення цивільного процесуального законодавства не були дотримані стороною позивача щодо доведеності існування обставин для розірвання договору дарування від 12.02.1998 р., укладеного між сторонами.

Вимоги позивача щодо повернення їй 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 та скасування реєстрації права власності за ОСОБА_3 на спірну частину будинку не можуть бути задоволені, оскільки вони є похідними від вимог щодо розірвання договору дарування.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності з врахуванням їх належності, допустимості і достатності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259,261,265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору дарування та зобов»язання повернути майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя