Справа №442/3246/18
Провадження №2/442/1404/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Чолавін Н.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення розміру частки у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва на право власності на квартиру від 28.11.2005р. він та відповідачі по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності. На даний час він хоче розпорядитися належною йому частиною у спільній сумісній власності згаданої квартири, у звязку з чим він звертався до нотаріуса, де йому було розяснено, що у даному випадку необхідно укласти між усіма співвласниками договір про визначення часток. Однак, інші співвласники спільної сумісної власності категорично відмовляються в позасудовому порядку вирішити питання про визначення розміру часток між усіма співвласниками в розмірі по 1/3 ідеальної частина, вважаючи, що він не має права на визначення розміру належної йому частки. Оскільки, вищезазначена квартира знаходиться у спільній сумісній власності та зважаючи на викладені обставини, він позбавлений можливості розпоряджатись належною йому часткою у вказаній квартирі, так як для цього необхідно визначити її розмір. Наведені обставини змушують його звернутися з даним позовом до суду на підставі згаданих норм матеріального права для визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності.

В судове засідання позивач не з»явився.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримав вимоги свого довірителя, посилаючись на підстави, викладені в позові. Просив задоволити позов.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися, подавши заяву про розгляд справи у їхній відсутності та про визнання позову.

Заслухавши думку представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності на лежить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру від 28.11.2005р., зареєстрованого в реєстрі за №3/І-2.

Як вказує представник позивача, його довіритель має намір володіти та користуватися своєю частиною житла, однак, частки сторін у квартирі не визначені, а відповідачі відмовляються від укладання нотаріально посвідченого договору про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності.

Вказані доводи представника позивача суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом .

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність визначити частку позивача ОСОБА_2 та відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільній сумісній власності - квартири АДРЕСА_3 згідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 28.02.2005 року в розмірі 1/3 ідеальній частині за кожною з них.

В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 81, 264, 265, 268, 352 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 є рівні і становить по 1/3 ідеальній частині за кожним співвласником.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.