печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Березовській К.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу №757/42628/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 06» - про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 06» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 06») про зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач є експлуатуючою організацією зазначеного будинку, однак, вважає себе виконавцем житлово-комунальних послуг, а тому привласнив право нараховувати та вимагати від співвласників будинку, зокрема від позивача, оплату за житлово-комунальні послуги. Позивач вважає, що відповідач як житлово-експлуатуюча організація та як управитель не виконав своїх обов'язків щодо створення (забезпечення) умов для співвласників будинку стосовно отримання житлово-комунальних послуг належної якості від належного виконання, у зв'язку з чим, вважає, що нарахована плата за житлово-комунальні послуги є незаконною, а дії відповідача неправомірними. За викладених обставин, позивач просить суд зобов'язати відповідача скасувати, як неправомірно нараховані, нарахування відповідачу по особовому рахунку №38п68 плати за житлово-комунальні послуги; зобов'язати відповідача затвердити в установленому порядку тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території на будинок; зобов'язати відповідача укласти з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом договору про постачання електричної енергії будинку у відповідності з вимогами чинного законодавства України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2017 відкрито провадження у справі.

Відповідно до Закону України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 04.04.2018 позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач у судове засідання 04.04.2018 свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи те, що позивач не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач свого представника в судове засідання не направив, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Як визначено у ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Згідно ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Розділом V Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюються права та обов'язки Споживачів, Виконавців, Виробників.

Як визначено у ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно офіційного тлумачення Конституційним Судом України пункту 2 розділу ІІV Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» (Рішення № 21-рп/2003 від 25.12.2003 № 9-рп/2005 від 13.10.2005), Київській міській державній адміністрації (КМДА) делеговано повноваження Київської міської ради (Київради) встановлювати ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги.

Згідно зі ст. 24 ЖК УРСР, для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території.

Жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією.

Позивач проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1, будинок обслуговується житлово-експлуатаційною організацією - ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 06», яке забезпечувало позивача та інших мешканців будинку житлово-комунальними послугами.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить зобов'язати відповідача скасувати, як неправомірно нараховані, нарахування відповідачу по особовому рахунку №38п68 плати за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Поряд з цим, зобов'язання відповідача щодо скасування нарахування плати за житлово-комунальні послуги не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту прав.

Окрім того, стороною позивача не надано суду доказів того, що позивач не споживав житлово-комунальні послуги, які були надані відповідачем.

На час звернення до суду з даним позовом послуги з управління будинком, з утримання будинку та прибудинкової території, з централізованого водопостачання та водовідведення та з постачання електричної енергії вже надані та спожиті ОСОБА_1

При цьому, за правилами ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За змістом ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що надання позивачу доступу до житлово-комунальних послуг та направлення відповідачем в адресу позивача рахунку за спожиті житлово-комунальні послуги з зазначенням їх виду та вартості слід вважати офертою, а споживання позивачем послуг слід вважати акцептом, в розумінні ч. 2 ст. 638 ЦК України. Відсутність юридичного факту відмови позивача від споживання послуг по ціні встановленій на час споживання послуг позивачем, свідчить про те, що ціна була узгоджена сторонами у відповідності до ч. 1 ст. 632 ЦК України.

Водночас, посилання позивача на те, що у квітні 2017 року після неузгодження підвищення вартості послуг з управління та утримання будинку і прибудинкової території позивач відмовився від договірних відносин з відповідачем спростовується матеріалами справи, які не містять доказів такої відмови.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача затвердити в установленому порядку тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території на будинок, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Частиною 1 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово - комунальних послуг другою групи визначає КМ України.

Отже, відповідач не є особою, яка у відповідності до чинного законодавства наділена правом за затвердження тарифів.

Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання відповідача укласти з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом договору про постачання електричної енергії будинку у відповідності з вимогами чинного законодавства України, оскільки, серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 10.102012 за результатами розгляду справи №6-110цс12.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити в задоволенні позову, з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280 354 ЦПК України, ст.ст. 322, 525, 526, 625, 630 ЦК України, ст. 162 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 06» - про зобов'язання вчинити дії,- відмовити.

Повне рішення суду складено 23.04.2018.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О. Москаленко