АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2987/18 Справа № 203/5561/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю ПРОК-К, про визнання недійсними правочинів, визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно, звільнення земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав власності на майно,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ДМР звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у комунальній власності перебуває земельна ділянка по пр. Олександра Поля, 33 в м. Дніпрі. У липні 2016 року при її обстеженні було встановлено, що на ділянці самовільно, без відповідних дозволів та узгоджень, побудовано низку обєктів нерухомості: житловий будинок літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, нежитлова будівля літ. О-2 загальною площею 204,1 м2. Вказані обєкти були побудовані ОСОБА_2 01 червня 2011 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_2 за ним було визнано право власності на самочинне майно, а згодом зареєстроване таке право. 20 квітня 2014 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2011 року було скасовано, а у позові відмовлено. Між тим, до скасування судового рішення самочинні обєкти були неодноразово відчужені. Останнім власником є ОСОБА_3

Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку літ. П-2, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнання недійсними договорів дарування нежитлової будівлі літ. О-2, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок П-2, видане ТОВ «ПРОК-К», визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю літ. О-2, видане ТОВ «ПРОК-К», визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок літ. П-2, видане ОСОБА_3, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю літ. О-2, видане ОСОБА_3, повернення земельної ділянки, звільнення її від самочинних будівель і споруд шляхом знесення житлового будинку літ. П-2, нежитлової будівлі літ. О-2, приведення земельної ділянки у попередній стан, що існував до самочинного будівництва.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року позовні вимоги ДМР було задоволено:

- визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську від 12 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за №3065, та скасовано державну реєстрацію права власності від 12 вересня 2014 року (запис №6984377, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01);

- визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську від 12 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за №3067, та скасовано державну реєстрацію права власності від 12 вересня 2014 року (запис №6984606, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01);

- визнано недійсним договір дарування 1/2 частини нежитлової будівлі літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську від 12 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за №3073, та скасовано державну реєстрацію права власності від 12 вересня 2014 року (запис №6984992, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01);

- визнано недійсним договір дарування 1/2 частини нежитлової будівлі літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську від 12 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за №3070, та скасовано державну реєстрацію права власності від 12 вересня 2014 року (запис №6984820, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01);

- визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (індексний №29442864), видане 13 листопада 2014 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ТОВ ПРОК-К, та скасовано державну реєстрацію права власності від 13 листопада 2014 року (запис №7678162);

- визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (індексний №29412956), видане 13 листопада 2014 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ТОВ ПРОК-К, та скасовано державну реєстрацію права власності від 13 листопада 2014 року (запис №7670545);

- визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (індексний №40768153), видане 16 липня 2015 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, та скасовано державну реєстрацію права власності від 26 червня 2015 року (запис №10443146, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01);

- визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в місті Дніпропетровську (індексний №40781989), видане 17 липня 2015 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, та скасовано державну реєстрацію права власності від 26 червня 2015 року (запис №10446332, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01);

- ухвалено повернути земельну ділянку по пр. Олександра Поля, 33 в м. Дніпрі власникові Дніпровській міській раді, звільнивши її від самочинних будівель і споруд шляхом знесення житлового будинку літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, нежитлової будівлі літ. О-2 загальною площею 204,1 м2, та привести земельну ділянку у попередній стан, що існував до самочинного будівництва;

- стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Дніпровської міської ради компенсацію судових витрат у сумі по 4134,00 грн. з кожного.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ДМР в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В своєму відзиві від 15 травня 2018 року за вх.№22ц-11788 позивач просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористались.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України Про судоустрій і статус суддів, переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ДМР в повному обсязі, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належали квартири №№14, 15 в будинку №33 по пр. Олександра Поля (Кірова).

В 2010 році ОСОБА_2 у дворі вказаного будинку побудував нежитлове приміщення літ. О-2 загальною площею 201,1 м2, житловий будинок літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2.

27 грудня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на вказане майно (цивільна справа №2-1458/2011).

01 червня 2011 року судом було ухвалене рішення про визнання за ОСОБА_2 без акту введення в експлуатацію права власності на нежитлове приміщення літ. О-2 загальною площею 201,1 м2, житловий будинок літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Кірова (наразі пр. ОСОБА_10), 33.

05 серпня 2011 року право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно було зареєстровано у КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради.

12 вересня 2014 року за заявою ОСОБА_2 ПН ДМНО ОСОБА_5 було ухвалене рішення про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також, 12 вересня 2014 року за заявою ОСОБА_2 ПН ДМНО ОСОБА_5 було ухвалене рішення про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлову будівлю літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Того ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, за яким остання отримання в якості дарунку:

- 1/2 частину житлового будинку літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (договір посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за №3065);

- іншу 1/2 частину житлового будинку літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (договір був посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за №3067);

- 1/2 частину нежитлової будівлі літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (договір був посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за №3070);

- іншу 1/2 частину нежитлової будівлі літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (договір був посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за №3073).

20 жовтня 2014 року апеляційним судом Дніпропетровською області за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 було скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2011 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2011 року, які стали підставою для реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно за ОСОБА_2 та подальшого його відчуження на користь ОСОБА_4, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

13 листопада 2014 року ТОВ ПРОК-К реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (індексний №29442864).

Підставою для видачі свідоцтва став акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 жовтня 2014 року, згідно з яким ОСОБА_4 передала ТОВ ПРОК-К нерухоме майно як внесок до статутного капіталу ТОВ ПРОК-К.

Також, 13 листопада 2014 року ТОВ ПРОК-К реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (індексний №29412956).

Підставою для видачі свідоцтва став акт приймання-передачі нерухомого майна від 16 жовтня 2014 року, згідно з яким ОСОБА_4 передала ТОВ ПРОК-К нерухоме майно як внесок до статутного капіталу ТОВ ПРОК-К.

04 березня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 постановив ухвалу про її відхилення та залишення рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року без змін.

16 липня 2015 року ОСОБА_3 реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок літ. П-2 загальною площею 187,8 м2, житловою площею 38,9 м2, по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (індексний №40768153).

Підставою для видачі свідоцтва став акт передачі-приймання нерухомого майна від 24 лютого 2015 року, згідно з яким ТОВ ПРОК-К передало ОСОБА_3 нерухоме майно як компенсацію її частки у статутному капіталі ТОВ ПРОК-К, у звязку з її виходом зі складу засновників (учасників).

17 липня 2015 року ОСОБА_3 реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю літ. О-2 загальною площею 204,1 м2 по пр. Кірова, 33 в м. Дніпропетровську (індексний №40781989).

Підставою для видачі свідоцтва став акт передачі-приймання нерухомого майна від 24 лютого 2015 року, згідно з яким ТОВ ПРОК-К передало ОСОБА_3 нерухоме майно як компенсацію її частки у статутному капіталі ТОВ ПРОК-К, у звязку з її виходом зі складу засновників (учасників).

28 липня 2016 року комісією управління правового забезпечення Дніпропетровської міської ради за результатами обстеження спірної земельної ділянки було складено акт №7/31-0716, згідно з яким на земельній ділянці розташований фундамент, двоповерхові капітальні будівлі з ґанками та двоповерхова капітальна будівля з одноповерховою капітальною прибудовою.

Правовстановлюючі документи на вказані обєкти відсутні.

Тепер право власності на спірні обєкти нерухомості у цілому зареєстровано за ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги ДМР, суд першої інстанції керувався положеннями діючого законодавства України, зокрема, ст. 376 ЦК України та ст. ст. 211, 212 ЗК України, відповідно до яких передбачено наступне.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: укладення угод з порушенням земельного законодавства; самовільне зайняття земельних ділянок.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Тож, із врахуванням вказаних положень суд дійшов висновку, що оскільки спірна земельна ділянка була зайнята ОСОБА_2 самовільно (відповідно до рішень апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року, яке набрало чинності та залишено без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року), з укладенням у подальшому правочинів з відчуження самочинного майна, побудованого на цій ділянці з порушенням земельного законодавства, а її власник Дніпровська міська рада заперечує проти визнання права власності на самочинне будівництво за ОСОБА_2, то існують усі правові підстави для застосування приписів приведених вище норм та скасування всіх реєстрації та правочинів на право власності щодо спірної нерухомості, розташованої на земельній ділянці, належній ДМР.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статті 79 - 83 ЗК України закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності.

Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Дніпровська міська рада посилалась на те, що самочинне будівництво було проведено ОСОБА_2 всупереч вимог діючого законодавства України та без відповідних дозволів, що порушило права позивача, як власника земельної ділянки.

Проте, слід звернути увагу, що в обґрунтування таких посилань позивачем не було надано жодного належного достовірного, належного та допустимого доказу, що земельна ділянка за адресою по пр. Олександра Поля, 33 на якій ОСОБА_2 побудовано спірну нерухомість, взагалі належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності відповідно до вимог ст. 80 ,83 ЗК України та ст. ст. 26, 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Водночас, згідно карти володіння денаціоналізованим нерухомим майном від 13 жовтня 1922 року, реєстраційний №2256, всі будівлі, розташовані за адресою вул. Польова, 33 у м. Катеринослав (наразі пр. Олександра Поля, м. Дніпро) були передані у власність громадянки ОСОБА_11

Крім того, згідно виписки із актів земельної реєстрації на земельну дільницю в м. Дніпропетровську, земельна ділянка по вул. Польовій (пр. Кірова/ОСОБА_10), 33, площею 1576 м2, відповідно до картки 13/Х-1922 року реєстраційний №2256, у 1932 році була передана у власність громадянки ОСОБА_11

Тобто, із вищенаведеного фактично вбачається, що спірна земельна ділянка з 1932 року перебувала у приватній власності ОСОБА_11, а також в подальшому відчужувалась неодноразово іншими фізичними особами і з 1932 року вважається саме приватною власністю громадян, а не комунальною, як зазначає в своєму позові ДМР.

Також, в ході перегляду оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції було постановлено ухвалу від 13 червня 2018 року щодо витребування від Дніпровської міської ради інформації щодо:

- коли саме та на підставі яких документів земельна ділянка за адресою по проспекту О.Поля (до перейменування вул. Польова) №33 у м. Дніпро вибула з приватної власності фізичних осіб та була передана Територіальній громаді м. Дніпра?;

- чи були скасовані карта володіння денаціоналізованим нерухомим майном від 13 жовтня 1922 року, реєстраційний №2255 та виписка із актів земельної реєстрації на земельну дільницю в м. Дніпро, відповідно до яких земельна ділянка по проспекту О. Поля (до перейменування вул. Польова) №33, площею 1576 кв.м, разом з усіма будівлями у 1932 році була передана у власність громадянці ОСОБА_12?

25 вересня 2018 року за вх. №22ц-23951 від Дніпровської міської ради надійшли пояснення щодо витребуваної інформації, згідно яких представник позивача пояснив, що вищевказані документи, зокрема, карта володіння денаціоналізованим нерухомим майном від 13 жовтня 1922 року, реєстраційний №2255 та виписка із актів земельної реєстрації на земельну дільницю в м. Дніпро, відповідно до яких земельна ділянка по проспекту О. Поля (до перейменування вул. Польова) №33, площею 1576 кв.м, разом з усіма будівлями у 1932 році була передана у власність громадянці ОСОБА_12 на зберіганні у Дніпровській міській раді не знаходяться і відомості щодо їх прийняття та видачі відсутні.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та встановлені обставини судом апеляційної інстанції при перегляді рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку, що в Дніпровської міської ради як станом на момент звернення до суду першої інстанції із даним позовом, так і на час перегляду справи в апеляційному суді Дніпропетровської області відсутні будь-які документи, які підтверджували факти стосовно того, що, по-перше спірна земельна ділянка є комунальною власністю, а, по-друге, що Дніпровська міська рада є власником земельної ділянки по пр. Олександра Поля, 33 на якій було зведено самочинне будівництво ОСОБА_2, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що позов пред'явлено до суду неналежним позивачем.

Окрім цього Ухвалою Апеляційного Дніпропетровської області від 13.06.2018 року було витребувано у Дніпровської міської ради інформацію стосовного того коли саме та на підставі яких документів земельна ділянка за адресою о проспекту ОСОБА_13 (до перейменування вул. Польова ) №33 м. Дніпрі вибула з приватної власності фізичних осіб та була передана територіальній громаді м. Дніпро та чи були скасовані карта володіння денаціоналізованим нерухомим майном від 13 жовтня 1922 року та виписка із актів земельної реєстрації на земельну ділянку в м.Дніпро, відповідно до яких земельна ділянка по пр. О.Поля №33 разом з усіма будівлями у 1932 році була передана у власність громадянці ОСОБА_12.

На поставлені питання до апеляційного суду надана відповідь, що в Дніпропетровській міській раді такі документи не зберігаються та відсутні відомості щодо їх прийняття та видачі. Документи які б свідчили про перехід права власності від ОСОБА_11 до територіальної громади до суду апеляційної інстанції не надано.

В суді апеляційної інстанції третя особа ОСОБА_6 також підтвердила, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно, була виділена у приватну власність її родичам. Документи, які підтверджують дану обставину у неї маються, однак до суду апеляційної інстанції вона надати їх не може, оскільки зберігаються вони в іншому місці.

Таким чином вбачається, що право комунальної власності на земельну ділянку за адресою пр. О.Поля №33 було припинено ще у 1932 році і до цього часу дана земельна ділянка є саме приватною власністю громадян, що підтверджується документами, наданими апелянтом до суду апеляційної інстанції.

Позивачем не доведено, що порушені інтереси держави у вигляді територіальної громади і що ці порушені інтереси треба захищати саме у такий визначений спосіб щодо спірної земельної ділянки.

З огляду на викладене не можуть бути прийняті до уваги і інші вимоги позивача, оскільки вони являються вторинними та похідними від самого права.

Особи, які є власниками спірної земельної ділянки, не позбавлені права особисто звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОК-К», про визнання недійсними правочинів, визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно, звільнення земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав власності на майно відмовити.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2067,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_14