07.08.2018 Єдиний унікальний номер 205/4051/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Скрипник К.О.,

при секретарі - Попович Х.О.;

за участю учасників справи: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення від спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27 червня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що 28 листопада 2016 року помер її батько ОСОБА_7, який був особою похилого віку. Після війни батько страждав на хворобу ніг, останні роки хвороба аденоми простати, яка переросла в рак січового міхура та стала причиною смерті, у звязку з чим батько потребував постійної сторонньої допомоги. Доглядом ОСОБА_7, забезпечення його ліками, продуктами харчування та побутовим обслуговуванням займались близькі люди, зокрема донька ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_5, яка є також особою похилого віку, всі витрати на поховання батька оплатила позивач. Від першого шлюбу у ОСОБА_7 є донька ОСОБА_4, яка після смерті батька звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, відповідач має бути усунута від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, оскільки не бажала допомагати батьку під час хвороби, або у періоди коли він знаходився у лікарні. Крім того, фінансова допомога у проведенні операційного втручання могла б врятувати життя батька, про стан здоровя батька відповідач була обізнана. Крім того, спадкодавець спілкувався по телефону з відповідачкою та коли був в лікарні відповідач один раз його відвідувала. Останні тижні батько провів в лікарні, багато знайомих навідувались до нього, але донька ОСОБА_4 не приходила і батько дуже жалкував. Відповідачу було відомо про безпорадний стан батька та вона, як дочка померлого, за весь час хвороби батька жодного разу не запропонувала своєї допомоги по догляду за ним, не цікавилась станом його здоровя, не надавала матеріальної допомоги, адже вона, як дочка, повинна була добровільно надавати допомогу, не приймала участі у витратах на його поховання, а тому з огляду на положення ст. 1224 ЦК України має бути усунена від права на спадкування. Позивач просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 28 листопада 2016 року; стягнути судові витрати.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 03 жовтня 2017 року залучено Четверту Дніпровську державну нотаріальну контору, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від спадкування, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Витребувано з Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_7, померлого 28 листопада 2016 року.

Ухвалою від 05 березня 2018 року витребувано у Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі інформацію про отримання пенсії ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 28.11.2016 року, проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), за період з січня 2015 року по 28 листопада 2016 року. Витребувано у Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі інформацію про отримання пенсії ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсійне посвідчення № НОМЕР_1), за період з січня 2015 року по 28 листопада 2016 року.

Ухвалою від 11 квітня 2018 року витребувано з Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області: інформацію про отримані доходи ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 28.11.2016 року, проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2), за період з січня 2015 року по 28 листопада 2016 року. Витребувано з податкової інспекції у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області інформацію про отриманий дохід ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1), за період з січня 2015 року по 28 листопада 2016 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнала в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову повністю. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що коли її батьки розлучились, їй було 9 років, та кожен з них створив нову сім`ю, оскільки батько не надавав матеріальної допомоги за рішенням суду з нього були стягнуті аліменти на утримання відповідача до 18 років. Після розлучення батьків вона бачилась з батьком дуже рідко, після смерті мами батько приїхав додому і вперше познайомився з онукою, якій на той час виповнилося 33 роки, а також зі своїм правнуком. Його нова сім`я весь час була проти спілкування, батько ніколи не звертався до відповідача за матеріальною допомогою, казав, що отримує пенсію більшу ніж у відповідача. З 30.05.2007 року відповідач є пенсіонеркою, оскільки позивач та третя особа були проти спілкування, то про знаходження батька у лікарнях відповідач дізналася від своєї двоюрідної сестри, де навідувала батька та надавала йому гроші в лікарні. Доводи позивачки про те, що відповідача потрібно усунути від права на спадкування на законом після смерті батька є несправедливими та не підтвердженими належними доказами, у звязку з чим просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Треті особи у судове засідання не зявилися, про день і час проведення слухання справи сповіщалися належним чином. Від представника Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори надійшла письмова заява з проханням слухати справу у їх відсутність (а.с.108).

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ № 724234 встановлено, що ОСОБА_7 помер 28 листопада 2016 року у віці 93 років у м. Дніпро, який доводився позивачу, відповідачу та третій особі ОСОБА_6 батьком та чоловіком ОСОБА_5 (а.с.14,15,16,113).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку, що розташована на території садового товариства «Незабудка» Ювілейної селищної Ради (а.с.122).

Не заперечувалось сторонами те, що за своє життя спадкодавець заповіту не склав. А тому, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_5, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та діти ОСОБА_6, ОСОБА_1, яка своєчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини та ОСОБА_4, яка теж звернулася у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.109-126).

За життя ОСОБА_7 з 15 червня 2007 року було встановлено I групу інвалідності безстроково з зазначенням про потребу у постійному сторонньому догляді (а.с.2).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 83 від 28.11.2016 року причиною смерті ОСОБА_7 є рак січового міхура (а.с.41).

Згідно відповіді КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» від 08.11.2017 року ОСОБА_7 перебував на диспансерному обліку та проходив обстеження лікаря з приводу захворювання сечового міхура. За станом здоровя потребував постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування (а.с.80).

Крім того, ОСОБА_7 страждав на хворобу ніг, аденому простати, регулярно лікувався, що підтверджується медичними документами, які додані до матеріалів справи (а.с.3-4а, 17, 44-61).

Сторонами не заперечувався той факт, що позивач та третя особа ОСОБА_5 здійснювали догляд за ОСОБА_7, який був особою похилого віку.

Оцінка суду доказів. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п. 6 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу судів на те, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу не спілкувалася з батьком, не надавала йому ніякої допомоги, хоча він потребував її, перебуваючи у безпорадному стані.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, в силу ст. 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом, та не заперечувалось сторонами, що померлий ОСОБА_7 був особою похилого віку, хворів, та проживав разом з дружиною та з дочкою в одній квартирі, які постійно доглядали за ним, отримував пенсію. Проте, відповідач ОСОБА_4 проживала окремо та не спілкувалася постійно з ОСОБА_7, у в звязку з тим, що останній розлучився з її мати, коли ОСОБА_4 було 9 років. Через те, що батько ОСОБА_7 утворив нову сім»ю, вона з ним спілкувалася рідко.

Судом також встановлено, що на час смерті спадкодавець ОСОБА_7 через важку хворобу перебував у безпорадному стані потребуючи постійного стороннього догляду.

Але ж, враховуючи, що позивач не надала суду будь-яких переконливих та обєктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме, доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував допомоги у звязку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а остання відмовила у наданні такої допомоги, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 зводяться до того, що позивач та третя особа піклувалися про ОСОБА_7, забезпечували йому всі належні умови, в той час, як відповідач не надавала при цьому допомоги. Обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги саме від неї, відповідача, свідки не наводили.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами існували неприязні відносини з сімейних питань, із-за яких вони тривалий час не спілкувалися.

Зазначені обставини свідчать про відсутність умисних дій чи бездіяльності відповідача, направлених саме на ухилення її від турботи за батьком, адже вона усвідомлювала, що батько не залишається без догляду.

Не було надано суду належних та допустимих доказів того, що позивач, чи за життя сам ОСОБА_7, зверталися до ОСОБА_4 за матеріальною допомогою, що допомогу, яку надавала позивач та третя особа було недостатньо і ОСОБА_7 потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача та якої саме.

Посилання позивача на те, що відповідач за життя не відвідувала спадкодавця та не надавала йому допомоги, не може бути підставою для задоволення позову про усунення відповідача від права на спадкування, оскільки у справі відсутні докази потреби спадкодавця у такій допомозі і звернення за допомогою та ухилення відповідача від її надання, а тому лише факт відсутності допомоги спадкодавцеві є недостатнім для задоволення позову.

На підставі зібраних у справі доказів суд дійшов висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідача від надання спадкодавцю ОСОБА_7 допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини та потребу померлого у такій допомозі саме зі сторони дочки ОСОБА_4 - відповідача по справі, за умови надання допомоги позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про усунення відповідача від права на спадкування за законом.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача сплаченого судового збору задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись 7-13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення від спадкування - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текс рішення виготовлено 16.08.2018 року.

Суддя К.О. Скрипник