Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 342/268/17

провадження № 61-22547св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року у складі судді: Ничик Г. І. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В., Горейко М. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 березня 2017 року ОСОБА_6, який проживає з нею по сусідству, обрізав гілки фруктових дерев та кущів з її присадибної ділянки та викинув ці гілки на її огорожу та подвір'я.

Під час того, як вона почала прибирати гілки зі свого подвір'я на належну їй частину земельної ділянки шириною три метри вздовж огорожі до проїзної частини, під'їхала дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_5, та почала кричати на неї, навіщо вона це робить. При цьому відповідач висловлювала на її адресу образливі слова, повторюючи їх декілька разів. Пізніше, ОСОБА_5 приходила до неї додому просити вибачення, зазначивши, що саме її батько зрізав гілки фруктових дерев та викинув їх на її подвір'ї.

ОСОБА_4 вказувала, що не бажає приймати вибачення ОСОБА_5 у добровільному порядку, і вважає, що за завданий їй душевний біль, приниження її людської гідності, честі, через які вона втратила спокій та сон, відповідач повинна нести встановлену законом відповідальність, а тому просила зобов'язати ОСОБА_5 стати перед нею на коліна в залі судового засідання і просити пробачення за свої вчинки, а також стягнути з неї 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовані тим, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_4 не подала доказів поширення відповідачем щодо неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а позовні вимоги обґрунтовані лише її твердженнями.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені рішення є незаконними. Вказує, що суд розглянув справу без її участі, належним чином не з'ясував обставин справи, зокрема того, що після конфлікту, що спричинила відповідачка та під час якого ображала її, вона сама приходила до неї додому та просила пробачення, а отже визнавала свою вину. Згідно статей 270, 297, 299 ЦК України вона має право на повагу до гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації та право на захист її гідності та честі. Вказує, що апеляційний суд не задовольнив її клопотання про перенесення розгляду справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2017 року ОСОБА_5 надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відхилити касаційну скаргу. Заперечення мотивовані безпідставністю вимог касаційної скарги.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що сторони проживають по АДРЕСА_1: ОСОБА_4 проживає в буд. № 5, а ОСОБА_5 - в буд. № 3, тобто, сторони проживають по сусідству.

За клопотанням позивача в судове засідання на 29 травня 2017 року були викликані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які проживають по АДРЕСА_1 однак ні свідки, ні сторони в судове засідання не з'явились.

Згідно 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Встановивши, що ОСОБА_4 не доведено факт поширення ОСОБА_5 недостовірної інформації щодо позивача, чи поширення відповідачем інформації, що стосується позивача, яка порушує її особисті немайнові права, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_4 про те, що суди розглянули справу без її участі, оскільки не повідомили її про час і місце розгляду справи колегія суддів відхиляє. Згідно розписки про одержання повістки ОСОБА_4 03 травня 2017 року була повідомлена про судове засідання у суді першої інстанції, призначене на 29 травня 2018 року о 15 год. 00 хв. (а. с. 33). Також ОСОБА_4 була повідомлена про судове засідання у суді апеляційної інстанції, призначене на 20 липня 2017 року о 09 год. 45 хв., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 91).

Твердження ОСОБА_4 про те, що апеляційний суд не задовольнив її клопотання про перенесення розгляду справи, колегія суддів вважає відхиляє. Оскільки відповідне клопотання надійшло до суду 20 липня 2017 року о 13 год. 15 хв., тоді як судове засідання було призначене на 20 липня 2017 року о 09 год. 45 хв., під час якого було ухвлене рішення апеляційним судом, що унеможливило розгляд цього клопотання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель