Справа № 357/7149/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/3121/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 23 09.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді - доповідача Верланова С.М., суддів Голуб С.А., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту електроенергію,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - ПАТ «Київобленерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту електроенергію.

Позов мотивовано тим, що ПАТ «Київобленерго» постачає електричну енергію до належної ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Київобленерго» договору про користування електричною енергією побутовим споживачем №025223 від 01 червня 2004 року. У порушення умов вказаного договору ОСОБА_3 не сплачує в повному обсязі плату за надані позивачем послуги, внаслідок чого у період з 01 листопада 2014 року по 01 квітня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 4 161 грн. 14 коп. З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг за спожиту електроенергію у вказаному вище розмірі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2016 року за клопотанням представника ПАТ «Київобленерго» у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 та прийняття спадщини після його смерті замінено первісного відповідача на належного - ОСОБА_2

У вересні 2016 року ПАТ «Київобенерго» збільшило розмір позовних вимог та просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за спожиту електроенергію станом на30 червня 2016 року у розмірі 5 623 грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Київобленерго» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року скасовано, провадження у справі закрито (а.с.106-108).

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що закриваючи провадження у справі у зв'язку зі смертю відповідача, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що за клопотанням позивача судом першої інстанції ухвалою від 02 вересня 2016 року було замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належного - ОСОБА_2, в подальшому позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та пред'явлено їх саме до ОСОБА_2, у зв'язку із чим справа була розглянута судом по суті позовних вимог до нового відповідача. При цьому, новий відповідач ОСОБА_2, брала участь у судових засіданнях через представника, який надавав пояснення та заперечення. З урахуванням наведеного, закриття апеляційним судом провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, у редакції статті на час постановлення ухвали, не відповідає нормам процесуального права, оскільки за умов заміни відповідача належним відповідачем, прийняття судом уточнених та збільшених позовних вимог суд повинен був розглянути спір по суті заявлених вимог до нового відповідача, в тому числі і апеляційний суд мав перевірити по суті доводи апеляційної скарги позивача щодо незаконності і необґрунтованості рішення суду першої інстанції (а.с.139-142).

В апеляційній скарзі ПАТ «Київобенерго», не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Київобенерго» задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував положення ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Всупереч п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 лише 31 серпня 2016 року уклала з ПАТ «Київобленерго» договір про користування електричною енергією через свого представника. До цього часу ПАТ «Київобленерго» надало можливість користуватися електричною енергію відповідно до ст. 714 ЦК України. Будинок АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вказує, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки та не звернув уваги на те, що заборгованість за спожиту електроенергію виникла вже після смерті ОСОБА_3, в період з 01 листопада 2014 року по 05 серпня 2016 року, а об'єкт до якого здійснювалося енергопостачання належав саме відповідачу ОСОБА_2 Тому вважає, що спірна заборгованість не була предметом спадщини та до її складу не входила, і не оплачена саме відповідачем ОСОБА_2

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи висновки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України є обов'язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Київобленерго» підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що борг за спожиту електроенергію виник після смерті ОСОБА_3 і до складу спадщини не увійшов. Відповідач ОСОБА_2 не прийняла зобов'язання по сплаті боргу, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 червня 2004 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Київобленерго» укладено договір про користування електричною енергією побутовим споживачем №025223 щодо квартири АДРЕСА_1 На ім`я ОСОБА_3 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2, яка 24 червня 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №3-1836. Спадщина складається із житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.34).

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України), тобто, з дня смерті особи.

Таким чином, будинок АДРЕСА_1, який є спадковим майном, належить відповідачу ОСОБА_2, як спадкоємцеві, з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, тобто, з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між сторонами виникли спірні правовідносини у сфері постачання фізичним особам електричної енергії та її використання на побутові потреби, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР «Про електроенергетику» та «Правилами користування електричною енергією для населення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Статтями 25, 26 Закону України «Про електроенергетику» та пунктами 41, 43 Правил, які діяли на час виникнення спірних правовідносин,визначені права й обов'язки споживачів електричної енергії. Зокрема, правом споживача є вчасне отримання на підставі договору з енергопостачальником електричної енергії, якісні характеристики якої визначені державними стандартами, а обов'язком - оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі у строки, встановлені умовами договору або законом.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 не сплачувала в повному обсязі плату за надані позивачем послуги з електропостачання будинку АДРЕСА_1, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту електроенергію у період з 01 листопада 2014 року по 30 червня 2016 року у розмірі 5 623 грн. 38 коп.,що підтверджується особовою карткою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с.36).

Наданий позивачем розрахунок боргу відповідачем не спростований належними та допустимими доказами.

Відповідач ОСОБА_2 у вказаний вище період не відмовлялась від послуг з електропостачання та лише 05 серпня 2016 року на підставі письмової заяви її представника ОСОБА_4 електропостачання будинку було припинено (а.с.38-39).

Колегія суддів вважає, що відсутність договору про користування електричною енергією між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_2 у період з у період з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2016 року не є підставою для звільнення її від оплати послуг з енергопостачання, оскільки згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання позивачем послуг з електропостачання до будинку, який належить ОСОБА_2 на праві власності.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позов ПАТ «Київобленерго» про стягнення з ОСОБА_2 боргу за спожиту електроенергію у розмірі 5 623 грн. 38 коп.,є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, на наведене вище уваги не звернув, належним чином не визначився з характером спірних правовідносини, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Київобленерго» з тих підстав, що борг за спожиту електроенергію виник після смерті ОСОБА_3 і до складу спадщини не увійшов, а відповідач ОСОБА_2 не прийняла зобов'язання по сплаті боргу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову ПАТ «Київобленерго» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ПАТ «Київобленерго» при подачі позову сплатило судовий збір у розмірі 1 378 грн., при подачі апеляційної скарги сплатило 1 515 грн. 80 коп., а при подачі касаційної скарги - 1 653 грн. 60 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов ПАТ «Київобленерго», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 4 547 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту електроенергіюзадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь публічного акціонерного товариства «Київобленерго»борг за спожиту електроенергію у розмірі 5 623 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_2на користь публічного акціонерного товариства «Київобленерго»судовий збір у розмірі 4 547 грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.М.Верланов

Судді: С.А.Голуб

С.О.Журба