АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4873/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Біллериса Юрія Олексійовича - представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання положень договору недійсним.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пункту 4.5 іпотечного договору № 38-02/633 від 06 квітня 2006 року, укладеного між ним, ОСОБА_4, та ПАТ «Укрсоцбанк».

Також позивачем подана заява про забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» звертати стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції в частині задоволеного способу забезпечення позову з постановленням нового судового рішення про відмову у повному обсязі в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що заявником не додано жодного документа, який би підтверджував, що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб; існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі відчуження ПАТ «Укрсоцбанк» спірного нерухомого майна, наведено також не було. Також суд першої інстанції не звернув увагу на неспівмірність заходів забезпечення позову, адже договір іпотеки є чинним, та діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України, та підтверджена чисельною судовою практикою Верховного Суду України: Постанова ВСУ від 10.06.2015 року по справі №6-449цс15, Постанова ВСУ у справі № 6-301 цс 15, Постанова ВСУ у справі № 6-1562цс15.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ .

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений вид забезпечення позову як заборона відповідачеві звертати стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 є співмірним із заявленими позовними вимогами ОСОБА_4 та гарантує захист прав та виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України ( в редакції Закону, чинній на час вирішення заяви) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що за захистом порушених прав звернувся ОСОБА_4 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до визнання недійсним пункту 4.5 іпотечного договору № 38-02/633 від 06 квітня 2006 року, укладеного між ним, ОСОБА_4, та ПАТ «Укрсоцбанк».

У поданій заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити ПАТ «Укрсоцбанк» звертати стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування доводів заяви посилався на те, що банк постійно телефонує йому та звертається письмово з метою зробити оцінку квартири та звернути стягнення на квартиру в позасудовому порядку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

В цій справі предметом спору є визнання недійсним умов пункту 4.5 іпотечного договору № 38-02/633 від 06 квітня 2006 року, укладеного між ним, ОСОБА_4, та ПАТ «Укрсоцбанк». Даним пунктом умов іпотечного договору № 38-02/633 передбачено право іпотекодержателя (ПАТ «Укрсоцбанк») за своїм вибором звертати стягнення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_1) із наступних способів: на підставі рішення суду (підпункт 4.5.1); або на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 4.5.2); або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3); або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якому покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.4); або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (підпункт 4.5.5).

Наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заборони відповідачу звертати стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 позивачем достатньо не обґрунтовано. Матеріали позовної та заяви про забезпечення позову не містять доказів на підтвердження обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання пункту 4.5 іпотечного договору № 38-02/633 від 06 квітня 2006 року щодо реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання позивача в заяві на потенційну можливість ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі оспорюваного пункту 4.5 іпотечного договору скористатися правом на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку не є достатньою підставою для задоволення заяви позивача про вжиття заходів щодо заборони ПАТ «Укрсоцбанк» звертати стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що допускаючи забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Укрсоцбанк» звертати стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції не дав оцінку доводам заяви про забезпечення позову та доказам на підтвердження наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вказуючи на обґрунтованість вжитих заходів щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу, що доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони звернення стягнення на предмет іпотеки виходить за межі змісту позовних вимог, а вжиті заходи не пов'язані з суб'єктивними правами позивача на предмет спору.

Таким чином, застосований вид забезпечення позову у вигляді заборони Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» звертати стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, безпосередньо не пов'язаний з предметом спору, а, отже є неспівмірним із заявленими вимогами ОСОБА_4 В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» є обгрунтованими.

За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції в частині заборони Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» звертати стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_4 про накладення арешту квартиру АДРЕСА_1 учасниками справи не оскаржується, а тому колегія суддів відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Біллериса Юрія Олексійовича - представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року в частині забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» звертати стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 скасувати, та в цій частині в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: