РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/11007/18

Провадження №: 2-о/755/562/18

"05" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

секретар судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м. Києва у порядку окремого провадження цивільну справу № 755/11007/18

за заявою ОСОБА_1,

заінтересована особа - Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

про встановлення факту, що має юридичне значення,

учасники справи:

адвокат ОСОБА_3,

заявник - ОСОБА_1,

УСТАНОВИВ:

заявник ОСОБА_1, звертаючись до суду, просить встановити юридичний факт, що її національність німкеня та зобов'язати Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про народження заявника. Заяву обґрунтовує тим, що вважає себе німкеною, оскільки її батько ОСОБА_4 за національністю є німцем, вона виховувалась відповідно до німецьких традицій та підтримує зв'язку зі своїми родичами-німцями, які проживають на території Німеччини.

10.10.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у цій справі /а.с. 55,56/.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву за підстав, викладених у ній, додатково вказавши, що встановлення факту національності необхідне ОСОБА_1 для набуття посвідки на громадянство в країні походження її батька.

Начальник Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відділ ДРАЦС) ОСОБА_5 подала суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника заінтересованої особи відповідно до фактичних обставин справи /а.с. 62/.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, заявника, дослідивши матеріали справи, прийшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, про що 04.08.1981 зроблено відповідний актовий запис за № 2268, батьками є ОСОБА_4 національність: німець, та ОСОБА_7, національність: росіянка. Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва 06.05.2003 /а.с. 45/. В подальшому 16.12.2017 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 /а.с. 46/.

23.09.2004 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1319, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_8. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 15.12.2017 повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 /а.с. 50/.

Дані щодо актового запису про народження підтверджуються повним витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 7 від 31.05.2018 /а.с. 51, 52/.

Листом Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.06.2018 № _1264/16.6-20 ОСОБА_1 надано відповідь на заяву від 12.06.2018 щодо надання розсунення про внесення змін до актового запису про народження № 2268 від 04.08.1981 складеного Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а саме змінити національність з «росіянка» на «німкеня». Зазначається про те, що відділ не має підстав для внесення змін національності заявника з «росіянка» на «німкеня», для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення /а.с. 53/.

Згідно з положеннями ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм убачається, що суд може встановити факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23.05.2001 року Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України та наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» органи ДРАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності». Зміна національності чинним законодавством не передбачена.

Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вказана вище норма цивільного процесуального закону не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності.

Хоча зазначений перелік справ не є вичерпним, проте зі змісту зазначених норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Згідно зі ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Згідно з положеннями Закону України «Про національні меншини в Україні», який проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України - незалежно від їх національного походження, та враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає, факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а тому, цей факт не може бути встановлений в судовому порядку відповідно до положень ст. 256 ЦПК України.

Верховний Суд України у своєму аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 2012 року зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності до певної національності.

Статтею 24 Конституції України задекларовано рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національності не тягне за собою юридичних наслідків.

Згідно зі ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Як визначено у ст.15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах заявника національності «німкеня» не перешкоджає їй відновлювати та зберігати етнічне походження її роду, відвідувати її родичів за кордоном (в разі наявності таких), а також можливість користуватися пільгами, які гарантуються особам німецького походження.

Суд відхиляє доводи адвоката ОСОБА_3 стосовно необхідності встановлення національності «німкеня» стосовно заявника з огляду на таке.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд приходить до висновку, що в даному випадку право на індивідуальність, передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах заявника національності «німкеня» не перешкоджає заявнику дотримуватися німецьких звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Встановлення факту національності не тягне для заявника правових наслідків, що підтверджується також і відсутністю у заяві вказівки на конкретне наслідкове значення.

Також в заяві не зазначено та до неї не долучено доказів, які б підтверджували, що встановлення факту її національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Судом встановлено, що заявнику відділом ДРАЦС стосовно внесення змін до актового запису цивільного стану надано відповідні роз'яснення, які не є відмовою в цьому.

Отже, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи суд прийшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності до німецької національності, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Вимоги заяви про внесення змін до актового запису про народження також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від першої вимоги про встановлення факту приналежності до національності, в задоволенні якої відмовлено.

Крім цього, вирішення питання про зобов'язання органу РАЦС вчинити певні дії в порядку окремого провадження є неприпустимим та можливе лише в позовному провадженні з урахуванням необхідності забезпечення судом рівності прав сторін.

Заявник не позбавлена права звернутися для вирішення питання про приналежність її до німецької національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб'єкта владних повноважень, а у разі відмови такого суб'єкта - оскаржити її в судовому порядку (відповідні роз'яснення містяться у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 755/11048/17).

На підставі викладеного, ст.11, 24 Конституції України, ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», Закону України «Про національні меншини в Україні», керуючись ст.ст. ст.ст. 209, 258, 259, 263-268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Копію рішення видати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Заявник: ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1; адреса для процесуального листування: 03058, АДРЕСА_2

Заінтересована особа: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, , адреса: 02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 8/20.

Повний текст рішення складено 09.11.2018.

Суддя В.Шевченко