Справа № 426/7508/18
РІШЕННЯ

іменем України

10 липня 2018 року Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Вєдєрникової Т.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Сватівська міська рада Луганської про позбавлення батьківських прав та виселення у цивільній справі №426/7508/18

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в кому прохає суд позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Свердлівка Сватівського району Луганської області, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1, яка діє від імені малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що звідповідачем за даним позовом ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від проживання із відповідачем сторони маюсь 4 дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. Із цих дітей батьком відповідач записаний лише у однієї дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Фактичні шлюбні відносини між сторонами наразі припинені, але відповідач продовжує періодично приходити проживати разом із ними у будинку за адресою: АДРЕСА_1, хоча за цією адресою він не зареєстрований, не реагуючи за незгоду позивача. Зазначений будинок належить дитині, ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 31.05.2016 року. ОСОБА_3 постійно вживає спиртні напої, влаштовує сварки, спричинює тілесні ушкодження позивачу та дітям, також своєю поведінкою залякує дітей. Окрім того, він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не турбується про виховання та утримання сина, не цікавиться його станом здоров'я, навчання, не спілкується із іншими дітьми. Раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї. Також ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 34 грн. за невиконання батьківських обов'язків щодо своїх малолітніх дітей. За фактами вчинення ОСОБА_3 протиправних дій щодо ОСОБА_1 та дітей остання неодноразово зверталась до Сватівського ВП ГУНП у Луганській області. Дитина - ОСОБА_4 навчається в Сватівській обласній спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті у 1 класі і знаходиться на неповному державному забезпеченні, крім канікулярних та святкових днів. 10.01.2018р. Сватівською міською радою було надано висновок про можливість та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3. стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, в якому вважають за можливе та доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3. Також, проживаючи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідач чинить перешкоди у користуванні житлом своїм дітям своєю протиправною поведінкою.

В судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви де просять суд розглядати справу без їх участі. В своїх заявах: позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягає; відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав у повному обсязі; представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Ачкасова С.О. заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає позовні вимоги необґрунтованими та недостатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

10.01.2018р. Сватівською міською радою було надано висновок про можливість та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3. стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, в якому вважають за можливе та доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 29).

Згідно до постанови Сватівського районного суду Луганської області від 18.07.2017р. у справі № 426/11778/17 ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді 30 годин громадських робіт за вчинення насильства в сім'ї (а.с. 20).

Згідно до постанови Сватівського районного суду Луганської області від 18.07.2017р. у справі № 426/11782/17 ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 34 грн. за невиконання батьківських обов'язків щодо своїх малолітніх дітей (а.с. 21) .

Відповідно до довідки дитина - ОСОБА_4 навчається в Сватівській обласній спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті у 1 класі і знаходиться на неповному державному забезпеченні, крім канікулярних та святкових днів (а.с. 23).

Частинами 1-3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Під час розгляду справи з'ясовано, що відповідач, який є батьком дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Даний факт підтверджується наявними в справі доказами.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт здійснення перешкод у користуванні житловим будинком позивачем, також не надано доказів застосування відносно відповідача заходів запобігання та громадського впливу щодо

систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що виключає прийняття рішення щодо виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо усунення перешкоди у користуванні житловим будинком та виселення відповідача.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з положеннями п.6 ч.1 ст 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України.

Так, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином, право дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов'язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом.

Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена п. 1-6 ч.1ст. 164 цього кодексу.

Отже, виходячи з положень п.2 ч.1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють

умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Судом встановлено, що відповідач не турбується про стан здоров'я дитини, її духовний і фізичний розвиток, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та її розвитку, покладених на нього відповідно до ст.ст.155, 164 СК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Ці обставини підтверджені поясненнями позивача, висновками органу опіки та піклування, довідками дошкільних та навчальних закладах. Вищевикладені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини.

Викладені вище обставини є підставою для часткового задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись

ст.ст. 148, 150, 155, 164

Сімейного кодексу України; ст. 116 ЖК України,

ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258,

259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Сватівська міська рада Луганської про позбавлення батьківських прав та виселення- задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Свердлівка Сватівського району Луганської області, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Луганської області або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка