Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4991/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 69 Доповідач Коломієць О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Галацевич О.М., Талько О.Б.,

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Житомирська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2017 року, яке ухвалено суддею Драчем Ю.І. в м.Житомирі

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та з урахуванням уточненої заяви просив встановити факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,- за життя була двоюрідною сестрою ОСОБА_5 та тіткою ОСОБА_2; встановити факт, що ОСОБА_2 у період з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та доглядав покійну ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1; змінити черговість одержання права на спадкування і визнати ОСОБА_2 спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його тітка - ОСОБА_4, яка проживала до смерті в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та їй на праві спільної часткової власності належало 8/100 часток даного будинку. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вказану частину будинку, яку за життя померла заповіла в рівних частках заявнику та його покійній дружині. Заявник зазначив, що він з 2005 року та до смерті тітки здійснював догляд за нею, опікувався, матеріально забезпечував, оскільки вона була прикована до ліжка та після смерті здійснив поховання. Заявник прийняв спадщину за заповітом на 1/2 частку та за ним зареєстровано право власності на 4/100 часток будинку, на іншу частку у спадкуванні ОСОБА_2 відмовлено постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 12.09.2014 року у зв'язку із відсутністю підтверджуючих даних про родинні відносини заявника з тіткою, у зв'язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даною заявою.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2017 року заяву ОСОБА_7 задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя була двоюрідною сестрою ОСОБА_5 та тіткою ОСОБА_2. Встановлено факт, що ОСОБА_2 у період з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та доглядав покійну ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 29 вересня 2017 року та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 в частині встановлення факту, що останній у період з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та доглядав покійну ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Апелянт зазначає, що його не було залучено до участі в справі, але оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушуються його права на спадкове майно. Зазначає, що ОСОБА_2 не було надано суду першої інстанції доказів постійного проживання з померлою. Свідки також не були допитані по даній справі, а зазначена справа взагалі не повинна була розглядатись в порядку окремого провадження, якщо у паспорті спадкоємця наявна відмітка про місце реєстрації особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.34).

Похованням померлої займався ОСОБА_2, який є двоюрідним племінником ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами справи (а.с.5).

За час життя ОСОБА_4 30.01.2001 року склала заповіт, відповідно до якого належні їй на праві особистої власності житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_2 та предмети домашнього вжитку, що знаходяться у вказаному будинку заповіла ОСОБА_8, все інше рухоме і нерухоме майно, яке на день її смерті буде їй належати, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось, в тому числі належний на праві особистої власності житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_9 в рівних частках кожному (а.с.9).

27.12.2011 року ОСОБА_2 подав до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу заяву, якою прийняв всю спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с.44).

Однак, постановою приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 22.06.2012 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 8/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з неможливістю встановити коло осіб яки прийняли спадщину та тих, які мають право на обов'язкову частку у спадщині; відсутністю документів про ступень споріднення ОСОБА_2 і ОСОБА_4; наявністю прогалин і протиріч у законодавстві

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 25.07.2013 року по справі №296/2903/12-ц за ОСОБА_10 визнано право власності на 4/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом від 30.01.2001 року після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 24.05.2015 року по справі №296/10751/14-ц визнано за ОСОБА_3, племінником ОСОБА_4, право власності на спадкове майно, а саме, на 4/100 ідеальних часток в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту проживання заявника ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_4 у період з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 довів належними доказами факт проживання однією сім'єю у вказаний період з ОСОБА_4

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 вищевказаної статті ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Стаття 315 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення. Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту проживання однією сім'єю із померлою тіткою та догляд за нею необхідне заявнику ОСОБА_2 для оформлення права власності на належне спадкодавцю ОСОБА_4 майно в порядку спадкування за законом.

Разом з тим, під час розгляду справи було встановлено, що за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який, крім того, до участі у розгляді справи залучений не був.

Отже, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник спір про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення заяви в даній частин, допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду в даній частині слід скасувати та постановити ухвалу про залишення заяви без розгляду у відповідності до положень ч.6 ст. 294 ЦПК України. Одночасно суд роз'яснює заявникові, що він має право звернутись до суду із позовною заявою на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 294, 367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2017 року в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що ОСОБА_11 у період з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та доглядав покійну ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1, скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що ОСОБА_11 у період з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та доглядав покійну ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1, залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_2, що він має право подати позов на загальних підставах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.01.2018 року.

Головуючий : Судді :