Справа № 466/5386/17 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/485/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря:Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюба Лариса Ярославівна про встановлення фактів, що мають юридичне значення , -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до Львівської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюба Лариса Ярославівна про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Позов мотивовано тим, що її батько перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6

ОСОБА_6 родичів не мала, а тому єдиною родиною для неї була вона з батьком.

Після смерті батька вона повністю стала опікуватися ОСОБА_6, водила її в лікарню, готувала їсти, прибирала, оплачувала комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, після смерті відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У прийнятті спадщини її було відмовлено у зв»язку з відсутністю документів, що підтверджують факт проживання однією сім»єю із спадкоємцем більше п»яти років.

З урахуванням зазначених обставин позивач просила:

Встановити факт проживання її - ОСОБА_3 однією сім»єю разом із спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини , а саме з 01 листопада 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3-4).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції помилково вважав встановленою ту обставину, що вона проживає за адресою АДРЕСА_2, хоча під час допиту якості свідка вона чітко вказала, що це є адресою її реєстрації а фактично ОСОБА_3 у зв'язку з необхідністю догляду за померлою ОСОБА_6 проживала адресою АДРЕСА_1, і вказана обставина підтверджується показами свідків.

Вказує, що суд при оцінці доказів помилково знехтував свідченнями свідків, наполягаючи на обов'язковій наявності письмових доказів на підтвердження факту проживання у вищезгаданій квартирі.

Просить Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 рокускасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Львівської міської ради в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року скасуванню на підставі п2 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано письмових доказів на підтвердження на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини, а показання свідків не є достатніми для доведення проживання упродовж певного часу однією сім»єю.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

За правилами статей 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід права обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику: у і справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_6 проживали в одному будинку у м. Львові. Зокрема, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_6 за життя була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Батько позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7 з 1997 року вів спільне господарство з ОСОБА_6 та перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах.

ОСОБА_3 також допомагала ОСОБА_6 по господарству, інших родичів остання не мала.

10 серпня 2008 року ОСОБА_7 - помер і весь тягар щодо догляду та піклування за ОСОБА_6 ліг на ОСОБА_3

За життя, ОСОБА_6 мала ОСОБА_3 за єдину доньку, відповідно для ОСОБА_3 ОСОБА_6 була як мати.

Допитані в суді першої інстанції під присягою свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - фактично проживали однією сім»єю, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки.

За життя ОСОБА_6 допомагала водити доньку ОСОБА_3 в садочок, відповідно ОСОБА_3 допомагала ОСОБА_6 готувати їсти, прибирала, оплачувала комунальні послуги, возила в лікарню. Після смерті ОСОБА_7 - ОСОБА_3, як медик, піклувалася про здоров»я ОСОБА_6, водила до лікарні, готувала їсти та прибирала, жила в неї.

Аналогічні за змістом показання в якості свідка дала в суді першої інстанції позивачка по справі ОСОБА_3

Актом ЛКП «Варшавське-407» від 22 лютого 2018 року стверджується, що за адресою: АДРЕСА_1, дійсно без реєстрації проживала ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 до дня її смерті.

Системний аналіз зазначених доказів, враховуючи положення статті 3 СК України дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 проживала однією сім»єю з ОСОБА_6 з 01 січня 2004 року і до дня смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3, що дає їй право на спадкування за законом відповідно до положень ст.1264 ЦК України.

Вимоги позивача про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім»єю з 01 листопада 2001 року не можуть бути задоволеними, оскільки положення ст.3 СК України набрали чинності саме з січня 2004 року.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. ст.374 ЦПК України з ухваленням нового рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 однією сім»єю разом із спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. В решті вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.