Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 398/1201/16-ц

провадження № 61-15846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, фізична особа-підприємець ОСОБА_6, щотижневе обласне рекламно-інформаційне видання «ІНФОРМАЦІЯ_1, асоціація «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року у складі судді Крімченко С. А. та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися з позовом до ОСОБА_6 про захист честі і гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 липня 2016 року до участі у справі залучено співвідповідачів: редакцію рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 та засновника цього видання фізичну особу-підприємця ОСОБА_6

Ухвалою цього суду від 20 вересня 2016 року до участі у справі залучено співвідповідача засновника газети «ІНФОРМАЦІЯ_1 - асоціацію «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів».

Позовна заява мотивована тим, що позивачі є депутатами Олександрійської міської ради від Олександрійської міської організації Політичної партії «УКРОП». ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Олександрії почалося розповсюдження № 06/16 щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1, засновником та видавцем якого є ОСОБА_6 Тираж зазначеного друкованого засобу масової інформації складає 2 000 примірників.

На титульній сторінці цього видання розміщено адресовану директору Національного антикорупційного бюро України заяву (повідомлення) ОСОБА_6 про вчинення мешканцями м. Олександрія ОСОБА_4, ОСОБА_5 та мером цього міста ОСОБА_7 злочину, передбаченого статтею 368 КК України.

Зокрема, в заяві йдеться про те, що позивачі, будучи депутатами Олександрійської міської ради, прийняли від ОСОБА_7 пропозицію та отримали неправомірну винагороду за зобов'язання не підтримувати пропозиції щодо висловлення йому недовіри як міському голові м. Олександрія.

Позивачі стверджували, що зазначена інформація є завідомо неправдивою та такою, що порушує їх особисті немайнові права, зокрема, принижує честь, гідність, ганьбить ділову репутацію, як депутатів міської ради та мешканців міста.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати недостовірноюінформацію, поширену стосовно них ОСОБА_6 у № 06/16 щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: «гр. гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4, будучи обраними депутатами Олександрійської міської ради по виборчому списку партії «Укроп», прийняли від міського голови м. Олександрія ОСОБА_7 пропозицію та отримали по 100 000,00 грн неправомірної винагороди за зобов'язання не підтримувати пропозиції щодо недовіри гр. ОСОБА_7 як міському голові м. Олександрія.

ОСОБА_7 двічі зустрічався з гр. гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та особисто передав по 100 000,00 грн кожному в обмін на боргові розписки на ім'я третіх осіб. При цьому ОСОБА_7 завірив цих депутатів, що у разі якщо до закінчення терміну повноважень депутати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не підтримають жодного голосування за вираз недовіри ОСОБА_7 - боргові розписки будуть їм повернуті безкоштовно.»;

визнати недостовірною інформацію, поширену стосовно них ОСОБА_6 у № 06/16 щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: «Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику - молдавану за «30 серебряників» кожний»;

стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачів компенсацію за завдану їм моральну шкоду по 50 000,00 грн кожному, а також суму сплаченого судового збору.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та асоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» про захист честі і гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інформацію, поширену ОСОБА_6 у № 06/16 щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 на першій сторінці газети, а саме: «гр. гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4, будучи обраними депутатами Олександрійської міської ради по виборчому списку партії «Укроп», прийняли від міського голови м. Олександрія ОСОБА_7 пропозицію та отримали по 100 000,00 грн неправомірної винагороди за зобов'язання не підтримувати пропозиції щодо недовіри гр. ОСОБА_7, як міському голові м. Олександрія.

ОСОБА_7 двічі зустрічався з гр. гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та особисто передав по 100 000,00 грн кожному в обмін на боргові розписки на ім'я третіх осіб. При цьому ОСОБА_7 завірив цих депутатів, що у разі якщо до закінчення терміну повноважень депутати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не підтримають жодного голосування за вираз недовіри ОСОБА_7 - боргові розписки будуть їм повернуті безкоштовно.»

«Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику - молдавану за «30 серебряників» кожний».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, асоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 50 000,00 грн відшкодування моральної шкоди кожному.

У позові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 про захист честі і гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, розмістивши на першій сторінці щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 адресоване правоохоронному органу повідомлення про вчинення депутатами міської ради ОСОБА_5. та ОСОБА_4 злочину, ОСОБА_6 мав на меті принизити честь, гідність та ділову репутацію позивачів, виставити їх в негативному світлі перед депутатами міської ради, жителями міста та виборцями,а нез метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок. Крім того, майже такого змісту, але в принизливій, цинічній формі зазначена фраза: «Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику - молдавану за «30 серебряників» кожний».

Також зазначено, що поширена ОСОБА_6інформація про скоєння позивачами злочину порушує передбачений статтею 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості.

Наведена інформація була поширена серед жителів міста. Доказів достовірності поширеної ним інформації ОСОБА_6 не надав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції виходив з того, що поширення недостовірної інформації, яка стала відомою багатьом людям в місті, завдало позивачам шкоди, порушило їх нормальні життєві зв'язки, унеможливило продовження активного громадського життя та порушило їх стосунки з оточуючими.

Разом із тим, суд враховував, що позивачі єдепутатами міської ради, користуються повагою та авторитетом на роботі та серед жителів міста, єучасниками бойових дій, приймали участь в антитерористичній операції.

Окрім наведеного, суд першої інстанції посилався і на те, що редакція щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 не є юридичною особою. Засновником цього видання є асоціація «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів». Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із видів діяльності засновника є видання газет та роздрібна торгівля газетами. Керівником Асоціації є ОСОБА_6 Автором публікації є ОСОБА_6 Тому належними відповідачами по справі є ОСОБА_6 та Асоціація «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів».

У зв'язку з викладеним відмову в задоволенні позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 та щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 мотивовано тим, що вони є неналежними відповідачами.

Додатковим рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2016 року доповнено рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 та асоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» на користь ОСОБА_4 по 650,60 грн судового збору з кожного.

Стягнуто ОСОБА_6 та Асоціації асоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» на користь ОСОБА_5 по 650,60 грн судового збору з кожного.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до асоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» та в частині стягнення солідарно з ОСОБА_6 та асоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 50 000,00 грн моральної шкоди кожному скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 5 000,00 грн моральної шкоди кожному.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до асоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У решті рішення суду першої інстнації залишено без змін.

Додаткове рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2016 року змінено.

Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 701,20 грн судових витрат кожному.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 по 82,50 грн судових витрат з кожного.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що поширена ОСОБА_6 інформація про позивачів є недостовірною, принижує їх честь, гідність та ділову репутацію.

Однак апеляційний суд не погодився з висновками районного суду про те, що належними відповідачами в цій справі є ОСОБА_6 та асоціація «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів», оскільки не наведено жодних доводів, якими спільними діями ОСОБА_6 та асоціація «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» завдали шкоди позивачам.

Апеляційний суд зазначав, що недостовірна інформація в газеті була опублікована з вини ОСОБА_6, а редакція газети «ІНФОРМАЦІЯ_1 нічого не змінюючи, дослівно відтворила надану ОСОБА_6 інформацію, а тому відповідно до статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція газети та відповідно засновник газети асоціація «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» не несуть відповідальності за публікацію. За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доасоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» необхідно відмовити.

Крім того, апеляційний суд посилався на те, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував принцип розумності і справедливості та стягнув відшкодування моральної шкоди в завеликому розмірі. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно стягнути відшкодування моральної шкоди в розмірі по 5 000,00 грн кожному.

У травні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, розглядаючи справу, не врахували висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003.

Стверджував, що суди не досліджували підстав його письмового звернення до Національного антикорупційного бюро України. Наміром його звернення було виконання громадського обов'язку.

Також посилався на те, що суди не взяли до уваги і того, що до 06 квітня 2017 року ні Національне антикорупційне бюро України, ні прокуратура Кіровоградської області не розглядали його заяви про вчинення кримінального злочину позивачами.

Крім того, у касаційній скарзі зазначено, що визнаючи зазначену в заяві ОСОБА_6 інформацію недостовірною, суди вирішили питання, яке підлягає вирішенню в порядку КПК України.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що на першій сторінці № 06/16 від ІНФОРМАЦІЯ_2 щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 були розміщені фотографії ОСОБА_5 та ОСОБА_4, поряд з якими вказано їх прізвища, імена, по-батькові, біографічні дані, місце роботи, зазначено, що 25 жовтня 2015 року вони обрані на виборах депутатів місцевих рад у багатомандатному виборчому окрузі від Олександрійської міської організації політичної партії «УКРОП».

Над цими фотографіями великими літерами зазначено слово «ПОДОНКИ» та розміщена інформація зі змістом: «Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику-молдавану за «30 серебряників» кожний».

На цій же сторінцідрукованого видання розміщена адресована директору Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 заява (повідомлення) про вчинення мешканцями м. Олександрії ОСОБА_5, ОСОБА_4 тамером м. Олександрії ОСОБА_7 злочину, передбаченого статтею 368 КК України, такого змісту:

«гр. гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4, будучи обраними депутатами Олександрійської міської ради по виборчому списку партії «Укроп» прийняли від міського голови м. Олександрія ОСОБА_7 пропозицію та отримали по 100 000,00 грн. неправомірної винагороди за зобов'язання не підтримувати пропозиції щодо недовіри гр. ОСОБА_7, як міському голові м. Олександрія.

ОСОБА_7 двічі зустрічався з гр. гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та особисто передав по 100 000,00 грн. кожному в обмін на боргові розписки на ім'я третіх осіб. При цьому ОСОБА_7 завірив цих депутатів, що у разі якщо до закінчення терміну повноважень депутати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не підтримають жодного голосування за вираз недовіри ОСОБА_7 - боргові розписки будуть їм повернуті безкоштовно.»

Згаданий лист підписаний головним редактором газети «ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 Під підписом зазначена адреса для кореспонденції: 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, головпоштамт.

На 8 сторінці видання зазначено, що головним редактором газети є ОСОБА_6; засновником газети - фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (ВОЗ № 493271 від 04 листопада 2010 року); друк газети здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_6; тираж газети складає 2000 екземплярів; адреса: м. Олександрія, вул. Дзержинського, 4, адреса для кореспонденції: 28000, а/с 65.

Згідно з витягом з Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств, як суб'єкта інформаційної діяльності, газета «ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована Головним управлінням юстиції в Кіровоградській області 20 квітня 2007 року, серія та номер свідоцтва НОМЕР_1, її засновником є Асоціація «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів», а не фізична особа-підприємець ОСОБА_6, як зазначено на 8 сторінці газети.

Згідноз витягомз Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щотижневе обласне рекламно-інформаційне видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 не зареєстроване як юридична особа.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_6 припинив свою діяльність та знятий з обліку 16 липня 2014 року.

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) судам роз'яснено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У пункті 15 Постанови роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 19 Постанови також роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір по суті позовних вимог, урахували наведені положення закону та викладені у Постанові роз'яснення, визначили характер поширеної ОСОБА_6 інформації про ОСОБА_5, ОСОБА_4 та дійшли правильних висновків, що оспорювана інформація не є оціночними судженнями та містить фактичні дані.

Викладена в повідомленні інформація не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що поширення ОСОБА_6 оспорюваної інформації викликане наміром виконати свій громадянський обов'язок, а також про те, що, визнаючи таку інформацію недостовірною, суди вирішили питання, що підлягає вирішенню в передбаченому КПК України порядку, зазначених висновків не спростовують, з огляду на таке.

У пункті 16 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Разом з тим, у разі встановлення, що таке звернення було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, настає відповідальність, передбачена законодавством України.

Як правильно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, зміст, характер та спосіб поширення інформації, опублікованої ОСОБА_6 на першій сторінці № 06/16 щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 квітня 2016 року, свідчить про те, що розповсюдження такої інформації викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а спрямоване на порушення немайнових прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Зазначена інформація поширена в контексті висловлюваньна адресу позивачів: «ПОДОНКИ», «Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику-молдавану за «30 серебряників» кожний», які з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів принижують честь та гідність.

До того ж, як уже зазначалося, оспорювана інформація викладена у вигляді заяви (повідомлення) про вчинення злочину, адресованої Національному антикорупційному бюро України, та поширена ІНФОРМАЦІЯ_2. Наявна в матеріалах справи копія відповіді Національного антикорупційного бюро України від 21 жовтня 2016 року № 11-188/37512 свідчить про те, що звернення головного редактора газети «ІНФОРМАЦІЯ_1 Асоціації «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» ОСОБА_6 від 30 березня 2016 року щодо можливого вчинення депутатами Олександрійської міської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та головою Олександрійської міської ради ОСОБА_7 злочину, передбаченого статтею 368 КК України, надійшло до Національного антикорупційного бюро України 07 квітня 2016 року, тобто уже після опублікування оспорюваної інформації в щотижневому обласному рекламно-інформаційному виданні «ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена обставина узгоджується з висновками судів про те, що ОСОБА_6 опублікував заяву про вчинення злочину позивачами не з метою виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

З огляду на положення зазначеної норми Закону Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_6, оскільки оспорювана інформація дослівно відтворена редакцією друкованого видання, в якому вона розміщена. Відповідно засновник щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «ІНФОРМАЦІЯ_1 - асоціація «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» не може нести відповідальність за поширену ОСОБА_6 інформацію про позивачів

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суди дійшли правильних висновків про наявність підстав для такого відшкодування, оскільки поширення недостовірної інформації порушило немайнові права позивачів.

Разом із тим, Верховний Суд погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, яку стягнув апеляційний суд, оскільки він визначений, виходячи з принципів розумності та справедливості.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в нескасованій частині та висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2018 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2017 року до закінчення касаційного розгляду, виконання рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик