справа № 639/1921/18
провадження № 2/1192/18
Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.
за участю секретаря-Тущенко Т.В.
Учасники справи:
позивач-Хоружий І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ПозивачХоружий І.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, дочки ОСОБА_3 про визнання особи такими, що втратили право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1, посилаючись на те, що квартира належить позивачу на праві власності, відповідачі були зареєстровані у 2004 р., але в квартирі ніколи не проживали, не вселялися, тому як купили частину будинку по вул.Тімірязєва, 48/2 та будували за цією адресою новий будинок. Позивач стверджує, що відповідачі житлом не цікавляться, ніяких витрат , у тому числі комунальних, не несуть, проте зберігають реєстрацію, яка перешкоджає йому, як власнику, у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про дату, місце і та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістили, відзиву на позов не подала. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, допитавши позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.10.2002 р. і 13.09.2016 р. 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою. В квартирі, крім власника, з 2004 р. зареєстрована дружина ОСОБА_2, дочка ОСОБА_4 ( а.с. 4,7,13,14).
Позивач ОСОБА_1 стверджує, що з дружиною у 2000 р. були припинені шлюбно-сімейні відносини, він залишив сімї будинок у м.Суми та переїхав до матері у м. Харкові. У звязку з тим, що відповідачі намагалися побудувати будинок у м. Харкові та потрібна була реєстрація в місті, вони попросили зареєструвати їх за місцем проживання ОСОБА_1 Жодного дня в квартирі позивача вони не проживали , оскільки купили частину будинку по вул. Тімірязєва, 48/2 в м.Харкові, оселилися там і одночасно чоловік дочки будував новий житловий будинок, що зареєстрований за ОСОБА_4
Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.01.2018 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Як встановлено судом, сторони з 2000 р. разом не проживають, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. ( а.с. 18).

Відповідно до положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1, складених комісією відділу управління праці та соціального захисту населення щодо потреби у постійному сторонньому догляді, медичної допомоги та побутового обслуговування за 2016 р., 2017 р. вбачається, що ОСОБА_1 фактично мешкає один у трикімнатній ізольованій квартирі, колишня дружина та дочка хоча і зареєстровані, але мешкають за іншою адресою- у буд. 48 по вул. Тімірязєва в м. Харкові ( а.с. 8-9,11).

На підтвердження доводів щодо тривалого не проживання відповідачів , ОСОБА_1 надана копія його заяви, отримана КП «Комплекс з вивезення ТПВ » у листопаді 2012 р. про перерахунок оплати, в якій він зазначає, що відповідачі з 2005 р. проживають у власному будинку по вул.Тімірязєва, 48/2 ( а.с. 10 зв.).

Факт не проживання відповідачів з 2004 р. у спірній квартирі зафіксовано в актах, складених сусідами по квартирі у 2015 р. та 2017 р. ( а.с. 10,12).

Як випливає з договору від 04.09.2011 р., ОСОБА_4 ( відповідач по справі), як власник будинку по вул.Тімірязєва, 48/2 в м. Харкові, уклала договір про надання послуг з вивезення побутових відходів строком з 01.09.2011 р. по 31.12.2015 р., з продовженням на той же строк, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд ( а.с. 16-17).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Розглядаючи справу, суд виходить з положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, які визначають, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що з моменту реєстрації у 2004 р. відповідачі в квартирі не проживають без поважних причин, витрат по оплаті не несуть. Підстав для продовження строку відсутності, за яких житлове приміщення зберігається на більш тривалий строк, суду не надано. Ніяких поважних причин своєї відсутності в спірній квартирі відповідачі не мають.

Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем ОСОБА_1 квартирою, яка належить йому на праві приватної власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Іванівни-задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: ОСОБА_5, 13,08,1948 р. н. ( ІПН НОМЕР_1, прож.м.Харків, вул. Муратова, 7 ). Відповідачі: ОСОБА_2, 12.02.1947 р. н. ( НОМЕР_2, прож. ІНФОРМАЦІЯ_1). ОСОБА_3, 22.10.1968 р. н. ( НОМЕР_3, прож.м.Харків, вул.Тімірязєва, 48/2).

Повне судове рішення виготовлено 20.08.2018.

СУДДЯ -