Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 2-6224/11

провадження № 61-26427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб?єкт оскарження - старший державний виконавець районного відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Святецький ДмитроВолодимирович,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у складі судді Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Святецького Д. В.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05 лютого 2018 року скаргу задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві, які полягають у незаконному винесенні постанови ВП № 37070837 про скасування процесуального документу від

27 червня 2014 року - неправомірними.

Зобов?язано начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити контроль за виконавчим провадженням ВП 37070837, щодо неправомірних дій державного виконавця.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 лютого 2018 року залишено без руху та надано заявнику строк п?ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків скарги.

Заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 352,40 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 лютого 2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником у встановлений судом строк станом на 04 квітня 2018 року вимоги ухвали суду не виконано, не сплачено судовий збір, а тому апеляційна скарга вважається не поданою та повертається заявнику.

10 квітня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня

2018 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги по суті, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Вказана позиція підтверджується правовою позицією Верховного Суду у справі № 565/256/15-ц (провадження № 61-1504св17), викладеної у постанові від 18 січня 2018 року.

У червні 2018 року цивільна справа № 2-6224/11 надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначені ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг юридичною, фізичною-особою підприємцем та фізичною особами на ухвалу суду.

Положення зазначеної норми застосовуються при поданні апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання таких заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року (справа № 915/955/15), в якій Верховний Суд зазначив про необхідність відступити від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 565/256/15-ц (касаційне провадження № 61-1504св17) щодо застосування статей 3, 4 Закону № 3674-VI у подібних правовідносинах.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху (частина перша статті 185 ЦПК України).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 має сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 05 лютого 2018 року, а тому підставно залишив апеляційну скаргу без руху надавши строк для усунення недоліків протягом п?яти днів з дня отримання копії ухвали.

Встановлено, що копію ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 березня

2018 року про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 без руху, заявник отримав 28 березня 2018 року, що підтверджується розпискою (а. с. 108).

02 квітня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав до суду заяву про прийняття апеляційної скарги до розгляду, посилаючись на те, що сплата судового збору за подання даної апеляційної скарги не передбачена діючими нормами законодавства.

Приписи частини третьої статті 185 ЦПК України визначають, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, апеляційна скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ураховуючи те, що заявник станом на 04 квітня 2018 року вимоги ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року не виконав, а саме документи, які б підтверджували сплату судового збору за подання апеляційної скарги не надав, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявнику.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська