Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/500/17

20.09.2018 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М., представника відповідача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "ВіЕс Банк" 13.07.2017 року звернувся в суд з вищезазначеним позовом.

Позов мотивувано тим, що 08.12.2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №KF031832-AN, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 30000 гривень з кінцевим строком погашення не пізніше 07.12.2019 року. Свої зобов'язання перед позивачем відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 03.07.2017 року має прострочену заборгованість в розмірі 34814 гривень 02 копійок, яку позивач просить стягнути на свою користь, а також судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання в якому просив справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважає що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, зокрема, факт отримання ОСОБА_2 кредитнихкоштів у розмірі 30 000 гривень. Крім цього, додав, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 08.11.2017 року по справі №300/715/17, залишеним в силі постановою апеляційного суду Закарпатської області від 30.05.2018 року було визнано недійсною умову пункту 1.7.2 Кредитного договору №KF031832-AN щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячної комісії від початкової суми кредиту) в розмірі 3,5 % недійсною.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 08.12.2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №KF031832-AN, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 30000 гривень з кінцевим строком погашення не пізніше 07.12.2019 року (а.с.6-7).

Відповідач зобов"язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 в порушення вимог договору свої зобов'язання в частині погашення кредиту, згідно розрахунку заборгованості по погашенню кредиту та відсотків не виконує, його заборгованість станом на 03.07.2017 року складає 34814 гривень 02 копійок, з яких 29117 гривень 66 копійок заборгованість по кредиту, 1, 15 гривень заборгованість по відсотках, 5250 гривень- комісія (а.с.5).

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 08.11.2017 року по справі №300/715/17, залишеним в силі постановою апеляційного суду Закарпатської області від 30.05.2018 року було визнано недійсною умову пункту 1.7.2 Кредитного договору №KF031832-AN, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "ВіЕс Банк" 08.12.2016 року щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячної комісії від початкової суми кредиту) в розмірі 3,5 % місячних. Рішення суду набрало законної сили 30.05.2018 року (а.с.52-57).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 5250 гривень, оскільки така нарахована у відповідності до п. 1.7.2 Кредитного договору №KF031832-AN, умови якого визнано недійсними рішенням суду, що набрало законної сили.

Твердження представника відповідача ОСОБА_1 на відсутність підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 30 000 гривень спростовується вищезазначеним рішенням суду, в якому встановлено, що ОСОБА_2 в обгрунтування своїх вимог зазначив, що 08.12.2016 року між ним та банком укладено кредитний договір №KF031832-AN, згідно з яким він отримав кредит в розмірі 30000 гривень (а.с.52).

Також факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів підтверджено розрахунком загальної заборгованості по кредиту №KF031832-AN станом на 03.07.2017 року (а.с.5), де відображено часткову сплату відповідачем платежів по кредитному договору, а, отже, визнання ним зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом у відповідності до графіку погашення, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, згідно вимог ст.610 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та відстотків у сумі 29117 гривень 66 копійок та 1, 15 гривень відповідно, ґрунтуються на законі та умовах чинного між сторонами договору, а тому підлягають до задоволення.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В матеріалах справи позивачем підтверджено сплату судового збору у розмірі 1600 гривень за подання позовної заяви до суду (а.с.1) та 800 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову (а.с.2).

З урахуванням того, що у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.17), а позов ПАТ "ВіЕс Банк" задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1600 гривень- пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.610, ч.2 ст.625, 1054, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст.82, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" заборгованість по кредитному договору №KF031832-AN від 08.12.2016 року в сумі 29118 гривень 81 копійок, а також 1600 гривень судового збору, а всього - 30 718 (тридцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 81 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Софілканич О. А.