Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
13 серпня 2018 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
В складі: головуючого судді Гудкова С.В.
з участю секретаря Яценко Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про коштів за договором позики,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.
Свій позов мотивує тим, що 05.01.2018 року він надав відповідачеві позику в розмірі 300000 гривень, які він зобовязався повернути до 05.02.2018 року.
Однак, супереч їх домовленості, до цього часу кошти не повернуті, що змусило його звернутись до суду.
Позивач прохає суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 300000 гривень. Також прохає стягнути з відповідача понесені судові витрати.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, прохає задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали та докази справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено, що 05.01.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого позивач надав у борг відповідачеві кошти в сумі 300000 гривень, строком до 05.02.2018 року, що підтверджується розпискою відповідача (а.с.7).
Вказаний факт відповідачем визнається і не заперечується.
За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк на в порядку встановленому договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отримавши кошти в борг, позичальник ОСОБА_2 свої зобовязання не виконав, оскільки в обумовлений строк кошти, взяті у борг, позивачеві не повернув.
Статтею 526 ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що кошти за договором позики слід стягнути у примусовому порядку з відповідача на користь позивача, тобто позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати/, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивачем ОСОБА_1 при подачі до суду матеріалів позову було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3000 (а.с.1), таким чином з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 3000 гривень судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись 12, 19, 76, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 627, 631, 1048,1050,1054 ЦК України,-
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про коштів за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 кошти за договором позики від 05.01.2018 року в сумі 300000 (триста тисяч) гривень, а також судовий збір в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Текст повного судового рішення виготовлено 13.08.2018 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_3