Ухвала

13 липня 2018 року

м. Київ

справа № 766/18843/17-ц

провадження № 61-39044ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2018 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на своє утримання - 1 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, посилаючись на те, що їх спільний з ОСОБА_1 син постійно проживає з нею і знаходиться на її утриманні, а згоди з відповідачем щодо добровільної участі в утриманні дитини не досягнуто.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи від дня подання позову - 1 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття із застосуванням щомісячної індексації для перерахунку суми в залежності від офіційного індексу інфляції. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня подання позову - 1 листопада 2017 року і до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Постановою апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2018 року - без змін.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався статтями 84, 180, 181, 182, 182, 184 СК України, положеннями Закону України «Про охорону дитинства», зазначаючи, що відповідач як батько має рівний з матір'ю дитини обов'язок щодо її утримання та, за можливості, повинен надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки їх малолітній син постійно проживає з нею.

Визначаючи розмір аліментів на дитину, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 є працездатною особою та інших осіб на утриманні не має, і враховували, що розмір аліментів повинен забезпечувати дитині рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів, що стягуються на матір дитини, суди попередніх інстанцій виходили засад виваженості, розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

Предметом спору в даній справі є стягнення аліментів на малолітню дитину у розмірі 2000 гривень щомісячно та на дружину до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1 000 гривень щомісячно.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

У даній справі ціна позову становить 18 000 гривень, яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн), тому, відповідно до статті 19 ЦПК України, справа є малозначною.

Зазначена справа визнана апеляційним судом малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, прийняті у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко