Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 640/18087/16-ц

провадження № 61-377св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Курило В. П., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,

третя особа - Київський районний відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року у складі суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (далі - приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Бондар І. М.), третя особа: Київський районний відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Київський ВДВС м. Харкова) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка 04 листопада 2016 року дізналась, що в Київському ВДВС м. Харкова знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого напису № 4758, виданого 16 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО БондарІ. М. про звернення стягнення на рухоме майно: легковий автомобіль марки Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2006, колір сірий, кузов НОМЕР_2, тип - легковий седан-в, що належить їй на праві власності. ОСОБА_1 зазначила, що виконавчий напис виконанню не підлягає та просить задовольнити її позов, оскільки безспірність заборгованості не підтверджена, відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не попередив її про перехід прав у зобов'язанні від АКБ «Райффайзен Банк Україна», вона не була повідомлена про порушення забезпеченого обтяження зобов'язання, сума заборгованості визначена невірно та з порушенням строків.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 18 липня 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4758, виданий 16 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про звернення стягнення на рухоме майно: легковий автомобіль марки Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2006, колір сірий, кузов НОМЕР_2, тип - легковий седан-в, що належить на праві власності ОСОБА_1 Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 275,60 грн з кожного.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 липня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., третя особа: Київський ВДВС м. Харкова ГтУЮ у Харківській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року мотивоване тим, що домовленості сторін у договорі не суперечать чинному законодавству, зокрема, статті 533 ЦК України, а тому у нотаріуса не було підстав вважати, що розрахована кредитором сума є спірною. Строк заборгованості не перевищує трьох років, відповідно у нотаріуса не було підстав відмовляти у вчиненні виконавчого напису.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Харківської області від 4 грудня 2017 року, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та залишити в силі рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 липня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду, було ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права, суд неповно з'ясував усі обставини. Безспірність заборгованості не підтверджена, відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не попередив її про перехід прав у зобов'язанні від АКБ «Райффайзен Банк Україна», вона не була повідомлена про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, сума заборгованості визначена невірно та з порушенням строків.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

В березні 2018 року від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. надійшов відзив на касаційну скаргу в якому просила рішення апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Відзив мотивовано тим, що: нотаріус не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів; позовна давність не може бути пропущена, оскільки мова йде про позасудовий спосіб захисту цивільних прав; нотаріус не може бути відповідачем у справі, бо не являється кредитором.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року зупинене касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/8269/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2018 року поновлено касаційне провадження та справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 23 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір № СL-702/190/2006. За умовами кредитного договору АКБ «Райффайзенбанк Україна» надав ОСОБА_1 кошти на придбання автомобіля марки Chevrolet Aveo у розмірі 13149 доларів США, зі строком кредитування до 23 серпня 2012 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено договір застави автотранспортного засобу № РСL-702/190/2006 від 23 серпня 2006 року, відповідно до якого предметом застави є легковий автомобіль марки Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2006, колір сірий, кузов НОМЕР_2, тип - легковий седан-в, заставна вартість предмета застави складає 66400 грн.

16 липня 2013 року за заявою відповідача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4758, відповідно до якого звернуто стягнення на рухоме майно: легковий автомобіль марки Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2006, колір сірий, кузов НОМЕР_2, тип - легковий седан-в, що належить на праві власності ОСОБА_1 Запропоновано за рахунок коштів, виручених від реалізації рухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі: залишку заборгованості по кредиту у розмірі 8322,09 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1427,31 доларів США; витрат у розмірі 1700 гривень за вчинення виконавчого напису, що всього становить 9749, 40 доларів США, що по курсу НБУ станом на 16 липня 2013 року становить 77926,95 грн та 1700 грн, а всього у гривневому еквіваленті 79626,95 грн. Строк, за який провадилось стягнення з 28 листопада 2008 року по 12 листопада 2010 року.

09 вересня 2013 року постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 40546627 по виконанню виконавчого напису № 4758 від 16 липня 2013 року.

Суди встановили, що при звернені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, 16 липня 2013 року було подано згідно даних приватного нотаріуса: заяву про вчинення виконавчого напису; досудову вимогу від 16 травня 2013 року від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1); опис вкладення; договір застави від 23 серпня 2006 року, укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1; договір про відступлення прав вимоги та договір комісії від 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» з додатками; розрахунок заборгованості станом на 15 травня 2013 року; кредитний договір від 23 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1; виписку з особового рахунку; копію паспорту; копію ідентифікаційного номеру; копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

Тлумачення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинених нотаріусами виконавчих написів є: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17.

Системний аналіз статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що процедура звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів.

Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника і здійснення державної реєстрації. Цей етап спрямований на забезпечення (а) прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення, який буде кредитор застосовувати; (б) інтересів інших учасників обороту, яким має бути забезпечено достовірну інформацію про процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення.

Другий, етап вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог.

Недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц зроблено висновок, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції, не перевірив реєстрації стягувачем у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та не врахував, що звернення стягнення на предмет застави може бути розпочате лише в разі невиконання боржником свого зобов'язання протягом тридцяти днів з дня реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу задовольнити частково, рішення апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року.

Передати справу № 640/18087/16-ц на новий розгляд до апеляційного суду.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.П. Курило

В.І. Крат