ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Суми

Справа №577/590/18

Номер провадження 22-ц/788/987/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2018 року ухваленого під головуванням судді Галяна С.В. у м.Конотоп Сумської області

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитиним договором,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У лютому 2018 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до ОСОБА_1 з позовом, у якому зазначалося, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 16 травня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 6 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за ним станом на 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 319 грн 89 коп., яку позивач і просив стягнути з нього в судовому порядку.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2018 року на задоволення позову постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 травня 2008 року у сумі 30 319 грн 86 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поверхове з'ясування судом обставин справи, просив рішення суду скасувати та провадження у даній справі закрити.

При цьому зазначав, що позивач, після закінчення строку дії картки - травень 2011 року, вже звертався до Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» з приводу стягнення заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, про який йде мова вище, рішенням якого з відповідача стягнуто 15 107 грн. 06 коп. На підставі цього рішення Заводський районний суд м. Дніпродзержинська видав виконавчий лист та ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції 18 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження № 33822175.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 16 травня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 6 100 грн на платіжну картку під 30 % річних (а. с. 7).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як убачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Факт видачі кредитної картки визнається відповідачем та підтверджується фотокопією банківської картки відповідача з якої вбачається, що строк дії картки закінчувався в останній день травня місяця 2011 року (а. с. 47).

З наданого позивачем розрахунку слідує, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором за відповідачем станом на 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 30 319 грн 86 коп., з яких: 4 943 грн 37 коп. - заборгованість за кредитом; 18 716 грн 50 коп. - по процентах за користування кредитом; 4 740 грн - за пенею; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1419 грн 99 коп. штрафу (процентна складова) (а. с. 5-6).

Власного розрахунку заборгованості відповідач не надав.

Місцевий суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходив з того, що відповідач не виконує зобов'язання по договору, не погашає заборгованість по кредиту, що передбачено договором.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

З наданих ПАТ «КБ «Приватбанк» до суду копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 16.05.2008 року разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунку заборгованості, який підтверджує факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником, слідує, що останній погодився із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, зокрема, зі сплатою 30 % річних за користування кредитом, користувався кредитними коштами, але умови укладеного договору не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором.

В той же час, місцевим судом, при ухваленні судового рішення не була врахована та обставина, що рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 07.02.2012 року у справі № 43/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» вже була стягнута з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за вищезазначеним кредитним договором в загальній сумі 15107 грн. 06 коп. (а.с.106).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, який був наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог вбачається, що заборгованість утворилась станом на 31.10.2011 року і складається: заборгованість за кредитом - 4943 грн.37 коп., заборгованість по процентам 8413 грн.69 коп. та прострочена комісія в сумі 1750 грн.00 коп.

Вищезазначене рішення третейського суду набрало законної сили та звернуте до виконання, що підтверджується копіями матеріалів виконавчого провадження № 33822175 Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області (а.с.111-143).

Виходячи з цього колегія суддів вважає, що місцевим судом помилково було стягнуто заборгованість за тілом кредиту у сумі 4943 грн. 37 коп. та заборгованість за процентами, яка утворилась за період з 23.05.2008 року по 31.10.2011 року у сумі 8413 грн. 69 коп., яка вже стягнута рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 07.02.2012 року.

Крім того, відповідно до умов укладеного кредитного договору термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки, а з долученої до апеляційної скарги копії кредитної картки вбачається, що строк дії картки становить до останнього дня травня 2011 року, а отже до 31 травня 2011 року (а.с.47).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяців на строк до 31 травня 2011 року. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами, а починаючи з 1 червня 2011 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позивач мав право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом в межах строку дії кредитування з 23.05.2008 року по 31.05.2011 року і заборгованість за процентами за цей період складає 7392 грн.16 коп. Нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування не ґрунтується на законі, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами за період з 01.06.2011 року по 31.12.2017 року у розмірі 11324 грн.34 коп. є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Крім того, як було встановлено апеляційним судом за рішенням третейського суду вже була стягнута з відповідача заборгованість за процентами, яка утворилась за період з 23.05.2008 року по 31.10.2011 року у сумі 8413 грн.69 коп., а тому не підлягаються задоволенню і вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами в межах строку дії кредитного договору за період з 23.05.2008 року по 31.05.2011 року в сумі 7392 грн.16 коп.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про задоволення в повному розмірі позову в частині стягнення з відповідача неустойки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК).

Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD», які банк надав суду разом з позовною заявою, передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язання, а саме: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів (0, 233 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 0, 233 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше), а також штраф за порушення строків платежів за будь - яким із грошових зобов'язань (500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, за одне й те саме порушення зобов'язання фактично передбачена подвійна відповідальність позичальника. При цьому, в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції, з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з боржника штрафу, розмір якого, виходячи із заборгованості по тілу кредиту та процентах, яка утворилась станом на 31.05.2011 року, становить 1116 грн.77 коп. (500+616,77 ((4943,37+8413,69)х5%)).

Звідси рішення суду щодо вирішення вказаних вимог згідно з положень п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог про стягнення суми штрафу.

В той же час, вимоги про стягнення пені у сумі 4740 грн.00 коп. задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, підлягає зміні і проведений судом розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 64 грн.15 коп. в рахунок компенсації сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції .

В той же час, оскільки вимоги відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі підлягають задоволенню на 96,4%, тому і необхідно стягнути з позивача на користь відповідача частково понесені ним витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2547 грн.85 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» штраф за невиконання умов кредитного договору б/н від 16 травня 2008 року в сумі 1116 грн.77 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» частково понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 64 грн.15 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 частково понесені судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2547 грн.85 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді - С. Г. Хвостик

В. І. Криворотенко