Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/439/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 48 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відділу реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про внесення змін в актовий запис про народження дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року, постановлену під головуванням судді Лівочки Л.І. у смт Брусилів

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів щодо надання дозволу на розкриття інформації, що містить банківську таємницю та витребування з ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх наявних документів, на яких були виконані підписи ОСОБА_5, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції своєю ухвалою обмежив доступ позивачів до правосуддя, оскільки вона просила витребувати письмові докази у ПАТ КБ «ПриватБанк», які пов'язані з виконанням клопотання судового експерта Тимофеєвої Т.В. від 29.08.2017 року щодо надання додаткових зразків підписів для проведення судової почеркознавчої експертизи в рамках даної цивільної справи, висновки якої впливатимуть на рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 16.11.2017 року ОСОБА_1 направила до суду першої інстанції клопотання про забезпечення доказів на підставі ст.ст. 135, 137 ЦПК України та просила надати ПАТ КБ «ПриватБанк» дозвіл на розкриття інформації, що містить банківську таємницю та витребувати з ПАТ КБ «ПриватБанк» всі наявні документи, на яких були виконані підписи ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 за період 2013-2016 р.р.

В обґрунтування клопотання зазначила, що в провадженні Брусилівського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відділу реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про внесення змін в актовий запис про народження дитини. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.05.2017 року по зазначеній справі призначено судову почеркознавчу експертизу. 29.08.2017 року від судового експерта надійшло клопотання про надання додаткових вільних зразків підписів покійного ОСОБА_5 за період 2015-2016 р.р., необхідних для проведення експертизи.

В подальшому, ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриваБанк» із заявою про надання усіх документів, на яких містяться підписи ОСОБА_2 за вказаний період, проте отримав відмову, оскільки запитувані документи містять банківську таємницю, порядок розкриття якої визначається ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». У зв'язку із наведеним просила задовольнити її клопотання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення доказів, суд першої інстанції керувався нормами ст. 287 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) та зазначив, що розгляд заяви належить до компетенції суду, за місцем знаходження ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпро.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із такого.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

Згідно із ст. 134 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити. До заяви про забезпечення доказів, яка не відповідає вимогам цієї статті, застосовуються наслідки, встановлені статтею 121 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 135 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) заява про забезпечення доказів розглядається судом, який розглядає справу, а якщо позов ще не пред'явлено, - місцевим загальним судом, у межах територіальної підсудності якого можуть бути вчинені процесуальні дії щодо забезпечення доказів.

Питання щодо забезпечення доказів регулюються положеннями статей 116-119 чинного ЦПК України.

Виходячи із наведеного, чинним на час подання клопотання законодавством, було визначено способи забезпечення судом доказів та наслідки подання заяви про забезпечення доказів із порушенням вимог ст. 134 ЦПК України.

Разом із тим, під час вирішення питання про забезпечення доказів суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин норми глави 12 чинного на час розгляду клопотання ЦПК України щодо розгляду судом справ про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб, якими встановлено відповідний порядок подання заяви, її зміст та порядок розгляду справи з урахуванням підсудності.

Таким чином, розглядаючи питання за нормами ЦПК в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004, суд дійшов помилкового висновку щодо непідсудності заяви Брусилівському районному суду Житомирської області на підставі ст. 287 ЦПК України, в той час як клопотання про забезпечення доказів було подано на підставі статей 133-135 ЦПК України та повинно було вирішуватись судом відповідно до їх приписів.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм цивільного процесуального права, тому підлягає скасуванню в порядку п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді