печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кирилюк І.В.,

при секретарі судових засідань - Петровій Ю.О.,

за участю:

представника боржника: не з`явився,

стягувача: не з`явився,

представника органу державної виконавчої служби: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання неправомірною бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянко І.А. у виконавчому провадженні № 50723997 по виконанню виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року Печерським районним судом м. Києва у цивільній справі № 757/31495/15-ц, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - боржник, ПАТ «Укртрансгаз») звернулось до суду зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянко І.А. (далі - начальник ВДВС Подолянко І.А.) у виконавчому провадженні № 50723997 з виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року Печерським районним судом м. Києва в цивільній справі № 757/31495/15-ц.

В обґрунтування скарги боржник зазначає, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц задоволено скаргу ПАТ «Укртрансгаз» на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишного Артема Володимировича (далі - державний виконавець Пишний А.В.) від 11.04.2016 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 50723997: визнано неправомірними дії державного виконавця Пишного А.В. щодо винесення постанови від 11.04.2016 року про стягнення виконавчого збору та скасовано постанову державного виконавця Пишного А.В. від 11.04.2016 року про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» виконавчого збору в розмірі 578 422 грн. 17 коп. у виконавчому провадженні № 50723997.

31.01.2018 року ПАТ «Укртрансгаз» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою № 1001ВИХ-18-549 про вжиття дій щодо повернення товариству суми неправомірно стягнутого виконавчого збору відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц.

Листом начальника ВДВС Подолянко І.А. від 08.02.2018 року повідомлено боржника, що підстави для задоволення його клопотання відсутні у зв`язку із поданням Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц.

Боржник вважає, що така бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби - начальника ВДВС Подолянко І.А. свідчить про ухилення від виконання судового рішення - ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц, а тому є неправомірною та такою, що порушує вимоги ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а також права боржника.

З огляду на зазначене, боржник просить визнати неправомірною бездіяльність начальника ВДВС Подолянко І.А. у виконавчому провадженні № 50723997 з виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року Печерським районним судом м. Києва в цивільній справі № 757/31495/15-ц, та зобов`язати начальника ВДВС Подолянко І.А. вчинити дії щодо повернення боржнику неправомірно стягнутого виконавчого збору в розмірі 578 422 грн. 17 коп.

В судовому засіданні 04.04.2018 року представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві надав заперечення на скаргу в яких зазначив, що скарга боржника є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки ухвала Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц не набрала законної сили одразу після її проголошення та була оскаржена в апеляційному порядку, про що боржника повідомлено листом від 08.02.2018 року. Крім того, грошові кошти у розмірі 578 422 грн. 17 коп., про повернення яких просить боржник, не перебувають на рахунку Відділу, а перераховані в дохід державного бюджету, тому їх повернення неможливо без участі органу, який забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В судове засідання 13.07.2018 року учасники справи не з`явилися, про день, час, місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд визнав можливим провести розгляд скарги у відсутність учасників справи.

Дослідивши скаргу про визнання неправомірною бездіяльності начальника ВДВС Подолянко І.А. та матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом установлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц задоволено скаргу ПАТ «Укртрансгаз» на постанову державного виконавця Пишного А.В. від 11.04.2016 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 50723997. Визнано неправомірними дії державного виконавця Пишного А.В. щодо винесення постанови від 11.04.2016 року про стягнення виконавчого збору та скасовано постанову державного виконавця Пишного А.В. від 11.04.2016 року про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» виконавчого збору в розмірі 578 422 грн. 17 коп. у виконавчому провадженні № 50723997.

31.01.2018 року ПАТ «Укртрансгаз» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою № 1001ВИХ-18-549 про вжиття дій щодо повернення товариству суми неправомірно стягнутого виконавчого збору відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц.

Листом начальника ВДВС Подолянко І.А. від 08.02.2018 року повідомлено ПАТ «Укртрансгаз» про відсутність підстав для задоволення його клопотання у зв`язку із поданням Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою Україною, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Право на виконання судового рішення є частиною загального права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Держава, гарантуючи право на виконання судового рішення, повинна вживати передбачених для цього законом заходів і у встановленому законом порядку. Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, що надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло би породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, що Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornsby v. Greece, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997).

Посилаючись на практику ЄСПЛ, Верховний Суд у справі № 488/3753/17-ц зазначив, що формалізм у процесі є позитивним і необхідним явищем, позаяк забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у ч.ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно з ч. 8 ст. 19 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З огляду на зазначені норми закону, бездіяльність начальника ВДВС Подолянко І.А. у виконавчому провадженні № 50723997 з виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року Печерським районним судом м. Києва в цивільній справі № 757/31495/15-ц, є неправомірною та такою, що відбулась в порушення норм чинного законодавства, зокрема, ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст.ст. 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, постановою Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2018 року у справі № 757/31495/15-ц апеляційну скаргу начальника ВДВС Подолянко І.А. на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц залишено без змін.

Відповідно, судом встановлена неправомірність бездіяльності начальника ВДВС Подолянко І.А. у виконавчому провадженні № 50723997 з виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року Печерським районним судом м. Києва в цивільній справі № 757/31495/15-ц. Отже, доводи боржника, що з вказаних ним підстав бездіяльність начальника ВДВС Подолянко І.А. є неправомірною, є доведеними та обґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання неправомірною бездіяльності начальника ВДВС Подолянко І.А. у виконавчому провадженні № 50723997 з виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року Печерським районним судом м. Києва в цивільній справі № 757/31495/15-ц.

Стосовно вимоги боржника про зобов`язання начальника ВДВС Подолянко І.А. вчинити дії щодо повернення боржнику неправомірно стягнутого виконавчого збору в розмірі 578 422 грн. 17 коп., суд дійшов наступного висновку.

У запереченнях на скаргу представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зазначає, що грошові кошти у розмірі 578 422 грн. 17 коп., про повернення яких просить боржник, не перебувають на рахунку Відділу, а перераховані в дохід державного бюджету, тому їх повернення неможливо без участі органу, який забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено початок примусового виконання рішення, зокрема, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята).

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено засади справляння виконавчого збору, зокрема:

- виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина перша);

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга);

- державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта);

- виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина п`ята);

- виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (частина дев`ята).

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Враховуючи, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 757/31495/15-ц визнано неправомірними дії державного виконавця Пишного А.В. щодо винесення постанови від 11.04.2016 року про стягнення виконавчого збору та скасовано постанову державного виконавця Пишного А.В. від 11.04.2016 року про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» виконавчого збору в розмірі 578 422 грн. 17 коп. у виконавчому провадженні № 50723997, а також те, що виконавчий збір було перераховано до Державного бюджету України, боржник не позбавлений права звернутись за захистом порушеного права до суду з відповідним позовом, залучивши до участі у справі, зокрема, відповідний орган Державної казначейської служби.

З огляду на зазначене, вимога скарги про повернення виконавчого збору в розмірі 578 422 грн. 17 коп. є передчасною, а відтак, скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на зазначене вище, оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ПАТ «Укртрансгаз» підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 13, 18, 19, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 208, 431, 447, 450-452, пп. 15.5 п. 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання неправомірною бездіяльності Начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянко І.А. у виконавчому провадженні № 50723997 з виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року Печерським районним судом м. Києва в цивільній справі № 757/31495/15-ц - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянко І.А. у виконавчому провадженні № 50723997 з виконання виконавчого листа, виданого 05.04.2016 року Печерським районним судом м. Києва в цивільній справі № 757/31495/15-ц - неправомірною.

У задоволенні решти вимог скарги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» - відмовити.

Боржник - Публічне акціонерне товариства «Укртрансгаз»: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1; .

Орган державної виконавчої служби - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва (з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до суду апеляційної інстанції) шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя І.В. Кирилюк