Справа №443/344/18
Провадження №2/443/621/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 4/5 частини житлового будинку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 30 березня 2009 року, право власності на 4/5 частини житлового будинку, що по вул. Дорошенка, 36 в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Дорошенка, 36 в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області на праві особистої власності належав службовому двору, членами якого були: ОСОБА_6 голова двору, ОСОБА_5 (чоловік), ОСОБА_4Я.(син). Частка кожного становила 1/3 житлового будинку. 01 грудня 2001 року померла ОСОБА_6 голова двору. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з належної померлій частині спірного будинку. Оскільки мати за життя заповіту не склала, тому її батько та відповідно чоловік померлої спадщину після смерті останньої фактично прийняв, оскільки вступив в управління та володіння спірним майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив. Але, 30 березня 2009 року помер і її батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: частини житлового будинку з надвірними спорудами, що по вул. Дорошенка, 36 в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області (1/3 успадкована після смерті дружина та 1/3 - як члена колишнього службового двору). На випадок своєї смерті, батько не розпорядився вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. Спадкоємцями першої черги окрім неї є її рідні брати відповідачі по справі. Проте, з останніми нею укладено договір про поділ спільного майна. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за законом, що виявила бажання прийняти спадщину(житловий будинок), яку формально прийняла, оскільки на момент її відкриття спільно проживала із спадкодавцем, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з, що знаходиться по вул. Дорошенка, 36 в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області, що належав померлому та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на вказану частку спірного майна.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: рішення виконавчого комітету Жидачівської районної ради депутатів трудящих від 19 травня 1967 року №205; свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жидачівської районної ради депутатів трудящих від 19 травня 1967 року №205 що ОСОБА_8(дошлюбне прізвище Попович) ОСОБА_10, здійснювалось будівництво житлового будинку в с. Чорний Острів по вул. Нова Жидачівського району Львівської області на виділеній за вказаною адресою під забудову земельній ділянці площею 0,06 га /а.с. 9-16/.

З долученої до матеріалів довідки виданої Ходорівською міською радою від 13 жовтня 2017 року за №913 вбачається, що згідно рішення виконкому Чорноострівської сільської ради від 20 липня 1991 року №15 «Про перейменування вулиць на території Чорноострівської сільської ради» вирішено перейменувати вулицю Нова на вулицю Дорошенка в селі Чорний Острів Жидачівського району Львівської області /а.с. 17/.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги села Чорний Острів №715 від 18 серпня 2017 року, що станом на 30 січня 1990 року по с. Чорний Острів вул. Дорошенка, 36 Жидачівського району Львівської області рахувалося будинковолодіння службовим двором, членами якого були: ОСОБА_6 голова двору, ОСОБА_5 (чоловік), ОСОБА_4Я.(син) /а.с. 22/.

Згідно технічного паспорта від 07 червня 2017 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок №36 по вулиці Дорошенка в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області, загальна площа вказаного будинку становить 73,9 кв.м. (житлова 39,7 кв.м.). Рік забудови 1967. Інвентаризаційна вартість 334330 грн. /а.с. 18-21/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про власність» (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в селі Чорний Острів по вул. Дорошенка, 36 Жидачівського району Львівської області рахувався службовим двором, членами якого були: ОСОБА_6 голова двору, ОСОБА_5 (чоловік), ОСОБА_4Я.(син). Частка кожного члена двору становила 1/3.

Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 01 грудня 2001 року, у віці 62 років, в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області, померла ОСОБА_6 голова двору, про що 03 грудня 2001 року зроблено відповідний запис №45 та Чорноострівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 03 грудня 2001 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №263049 /а.с. 3/.

Спадщина відкрилася в цей же день, 01 грудня 2001 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин).

Дослідженим в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що заповіту ОСОБА_6 не залишила. Спадщина померлої складалась із належної померлій частині спірного будинку. На день її смерті із нею спільно проживав її чоловік - ОСОБА_5.

При вищевказаних обставинах, встановлено, що відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступив в управління та володіння спадковою частиною будинку, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив.

Також встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 30 березня 2009 року, у віці 76 років, в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області, помер ОСОБА_5, про що 01 квітня 2009 року складено відповідний актовий запис №19 та Чорноострівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 01 квітня 2009 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №168699 /а.с. 4/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого, серед іншого, складається з частини житлового будинку з надвірними спорудами, що по вул. Дорошенка, 36 в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області (1/3 успадкована після смерті дружина та 1/3 - як члена колишнього службового двору). Заповіту, щодо розпорядження своїми правами та обовязками, померлий не склав.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії V-УР №0691797 від 26 травня 1964 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ №499028 від 16 лютого 1985 року, що сторони по справі є дітьми ОСОБА_5 (спадкодавця). Відтак, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Інших спадкоємців вказаної черги судом не встановлено /а.с. 7-8, 22/.

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про поділ спадкового майна від 17 грудня 2016 року, вбачається, що сторони по справі здійснили розподіл між собою спадкового майна, за якого: до ОСОБА_2 переходить 4/5 частини спірного житлового будинку; ОСОБА_4Я - переходить 1/5 частини спірного житлового будинку; ОСОБА_3 переходить земельна частка(пай) площею 2,33 га.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За таких обставин, позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька, як така, що виявила бажання прийняти спадщину та фактично її прийняла, оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу №168/02-31 від 11 серпня 2017 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на частину спірного житлового будинку, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з, що знаходиться по вул. Дорошенка, 36 в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області, що належав померлому та є спадковим майном /а.с. 6/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на частину спірного житлового будинку, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 30 березня 2009 року, право власності на 4/5 частини житлового будинку, що по вул. Дорошенка, 36 в с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко