Єдиний унікальний номер: 448/1190/17
Провадження № 2/448/330/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06.07.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович та Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок в АДРЕСА_1, належав до суспільної групи - колгоспний двір, а станом на момент припинення такого, тобто 15.04.1991 року, працездатними членами двору, які не менше трьох років підряд брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства, були: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (голова двору), його дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_2.(позивачка), ІНФОРМАЦІЯ_4, та дочка ОСОБА_7 (позивачка), ІНФОРМАЦІЯ_5, отже їх частки у майні зазначеного колгоспного двору становили по 1/5 кожному.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла їхня мати ОСОБА_5, після смерті якої її частка в майні колгоспного двору перейшла до ОСОБА_1, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки така вступила в управління її спадковим майном.

Крім того вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року помер їх батько - ОСОБА_4, який на день смерті постійно проживав і був зареєстрований разом із братом - ОСОБА_6 за адресою: с.Раденичі Мостиського району Львівської області, отже останній успадкував частку батька.

Також вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року помер їх брат ОСОБА_6, після смерті якого позивачка ОСОБА_1, як спадкоємець другої черги за законом в порядку ч.1 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Рідна донька померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 у порядку ч.1 ст.1268 ЦК України не прийняла спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України заявила про відмову від неї в користь ОСОБА_1

Стверджують, що позивачка ОСОБА_1 звернулась до Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, до моменту своєї смерті ОСОБА_6 не оформив належно свою частку в майні колишнього колгоспного двору після його припинення та не зареєстрував право власності на частку у житловому будинку, у зв'язку з чим на зазначений будинок відсутні належні правовстановлюючі документи, зокрема Свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг про реєстрацію права власності, тощо. Таким чином, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на зазначений житловий будинок, позивачі не можуть в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв'язку із чим змушені звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просять суд визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 4/5 частини, а за позивачкою ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

В судове засідання позивачі не з'явилися, проте подали до суду заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (голова двору), його дружина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_2 (позивачка), ІНФОРМАЦІЯ_4, та дочка ОСОБА_7 (позивачка), ІНФОРМАЦІЯ_5.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Із матеріалів справи відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_5.(мати позивачів), після смерті якої її частка в майні колгоспного двору перейшла до дочки ОСОБА_1, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки така вступила в управління її спадковим майном.

Так, відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52252605 від 12.06.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_5 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_9 року помер ОСОБА_4 (батько позивачів), після смерті якого спадщину прийняв його син ОСОБА_6, так як постійно проживав і був зареєстрований разом батьком на час смерті за адресою: с.Раденичі Мостиського району Львівської області.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52252642 від 12.06.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_10 року відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_6

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №446/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті ОСОБА_6, за життя спадкодавець ОСОБА_6 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився.

Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дочка померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_8, яка у порядку ч.1 ст.1268 ЦК України не прийняла спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України заявила про відмову від неї в користь ОСОБА_1

Спадкоємцем другої черги спадкування за законом є рідна сестра померлого - ОСОБА_1 (позивачка у справі), яка у відповідності до вимог ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадщину прийняла подавши у встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6, які б претендували на спадщину, крім позивачки ОСОБА_1, немає.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 їх частки (по 1/5 за кожним) у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору) перейшли в порядку черговості за загальними правилами спадкування до ОСОБА_1, яка в результаті, з врахуванням належної їй 1/5 частки, стала власником 4/5 частин майна зазначеного колгоспного двору.

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6; копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_9; копією свідоцтва про народження ОСОБА_6; копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_7; копією свідоцтва про одруження між ОСОБА_10 та позивачкою ОСОБА_7; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_11 та позивачкою ОСОБА_9; копіями довідок, виданих виконавчим комітетом Мостиської міської ради від 08.06.2017року; випискою з по господарської книги по АДРЕСА_4 за 1988-1990 роки; випискою з по господарської книги по АДРЕСА_4 за 1991 рік; довідками, виданими виконавчим комітетом Мостиської міської ради №1443 та №1444 від 18.08.2017року, №1486 від 01.09.2017року; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. Вих.№967/02-14 від 27.07.2017року; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3; копією спадкової справи №446/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті ОСОБА_6 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76-81, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності на 4/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус