Справа № 388/187/18
02.08.2018 року Долинський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,
за участю секретаря Поліщук Т.І.,
представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням,
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Войкова, 192, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2007 року.
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.
Позивачка зазначає, що у шлюбі, а також після розірвання шлюбу між нею та відповідачем були неприязні відносини. ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями, не працював, вчиняв сварки, погрожував фізичною розправою. З цього приводу доводилось неодноразово викликати поліцію.
Факт реєстрації відповідача у домоволодінні позивачки створює перешкоди, оскільки такі обставини відлякують потенційних покупців.
Окрім цього виникають складнощі в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.
ОСОБА_2 вказує, що неодноразово зверталась до відповідача з метою зняти з реєстрації його місце проживання у належному їй домоволодінні, однак з приводу цього отримувала відмову.
Позивачка просить усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим приміщенням за адресою: вул. Войкова (тепер Чумацький шлях), 192, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити.
Позивачка пояснила, що ОСОБА_3 є її колишнім чоловіком. Житлове приміщення є її особистою власністю. З відповідачем розірвали шлюб у 2014 році. Після розірвання шлюбу продовжували проживати, оскільки він не бажав залишати місце проживання. Під час проживання разом у них постійно виникали конфлікти. Відповідач приходив до домоволодіння у грудні 2016 року, а також у грудні 2017 року, спілкувався зі спільною донькою. Будь-який зв'язок з відповідачем утрачений. Факт реєстрації його у спірному житловому приміщенні не дає можливості його вільно продати. У ОСОБА_3 у Київській області є сестра та брат. У його власності немає будь-якої нерухомості. Всі докази, що стосуються цієї справи надала.
Представник ОСОБА_1 пояснив, що тепер змінилися правила призначення субсидій, а тому за наявності реєстрації відповідача у належному позивачці житловому приміщенні не може отримати субсидію. Де тепер перебуває відповідач позивачка не знає. Від різного роду організацій на її адресу приходить листування, що стосується відповідача. Позивачка просить усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності майном.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, повідомлявся про місце та час розгляду справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав.
Оскільки відповідач від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не зявився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка та її представник не заперечують проти винесення заочного рішення.
Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено, що ОСОБА_2 згідно з рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2004 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Войкова (тепер Чумацький шлях), 192, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область (а. с. 5, 16).
10 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Войкова (тепер Чумацький шлях), 192, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область, що вбачається з висновків Долинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про результати розгляду повідомлень (заяв) про правопорушення, які містяться у матеріалах цивільної справи.

Вищезазначений факт також підтверджується рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2016 року (а. с. 22).

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю.

При розгляді справ про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням потрібно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Аналіз положень ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, зокрема й шляхом визнання таких осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Вищезазначений правовий висновок міститься у змісті постанови Верховного суду України від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16.

Про таке правозастосування позивачка зазначає у змісті цього позову.

Однак у цій справі відповідач ОСОБА_3 не є колишнім власником житла, або членом сімї колишнього власника житла, а є колишнім членом сімї власника житла, відповідно вимоги ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні належним їй житловим приміщенням шляхом визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням з підстав, передбаченим ст. 391 ЦК України є необґрунтованими, оскільки спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України.

За змістом ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивачка ОСОБА_2 у цій справі не подавала доказів, що дають суду підстави стверджувати про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням згідно зі ст. 405 ЦК України.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідач не поніс у цій справі судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 156 ЖК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 7 серпня 2018 року.

Суддя Долинського районного суду ОСОБА_4