Номер провадження: 22-ц/785/5256/18
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2018 року м. Одеса

Справа №521/20175/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних внаслідок невиконання рішення суду, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Леонова О.С. 22 березня 2017 року в м. Одеса,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним уточненим у січні та березні 2017 р. позовом, в якому остаточно просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь: 1) інфляції втрати у сумі - 79 974,48 грн.; 2) 3% річних у сумі - 21 725,31 грн..

ОСОБА_4обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_5 не виконує рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2015 р., за яким на її користь стягнуто з відповідачки суму боргу в розмірі - 502 668 грн..

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 р. вищевказані позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3% річних внаслідок невиконання рішення суду від 22.09.2015 р. у розмірі - 21 725,31 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, рішенням Малиновського районного суду від 22.09.2015 р. з відповідачки стягнута на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі - 502 668,36 грн. (а. с. 5).

В добровільному порядку відповідачка вказане рішення суду не виконує.

20.10.2015 р. державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Прокопець Р.Ю. розглянуто заяву про примусове виконання та відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №521/12599/15-ц виданого 12.10.2015 р. (а. с. 6).

Оскільки відповідачка, як позичальник своєчасного не поверненула позику, тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення 3% річних з суми боргу, яка утворилась внаслідок невиконання рішення суду від 22.09.2015 р. в розмірі - 21 725,31 грн..

Вимоги позивачки про стягнення з відповідачки інфляційних втрат у розмірі - 79 974,48 грн. не підлягають задоволенню.

За ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції ураховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України - гривні. Між сторонами у справі виникли грошові зобов'язання в іноземній валюті (а. с. 5), що унеможливлює задоволення позову про стягнення інфляційних втрат (а. с. 24 - 25).

На вищевказане заочне рішення суду у березні 2017 р. надійшла апеляційна скарга позивачки - ОСОБА_4 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 р. скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційний втрат, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати за період з 05.10.2015 р. по 01.05.2017 р. у розмірі - 97 892,60 грн..

В решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2015 р. про стягнення з відповідачки - 502 668,36 грн. є грошовим зобов'язанням, котре ОСОБА_5 належним чином не виконує, що дає підстави в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України для стягнення на користь позивачки інфляційних втрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду.

Районний суд помилково вважав, що між сторонами у справі виникли грошові зобов'язання в іноземній валюті.

З врахуванням зазначеного інфляційне збільшення боргу за період з 05.10.2015 р. по 01.05.2017 р. становить - 97 892,60 грн., та підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення в частині стягнення трьох процентів оскільки апелянт рішення суду в цій частині не оскаржує (а. с. 54 - 58).

У грудні 2017 р. ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2018 р. заява ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення від 22.03.2017 р. залишена без задоволення.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішення суду від 22.03.2017 р.. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_5 вказує, що вона не знала про розгляд справи про стягнення боргу та існування рішення про стягнення боргу. Не сповіщалася вона належним чином і про розгляд даної справи. На розписках про отримання судових повісток містяться не її підписи. ЇЇ представник у справі про стягнення з неї боргу - ОСОБА_7 увійшла у зловмисну домовленість з ОСОБА_4, визнавши у судовому засіданні позов. По даній справі ОСОБА_7 вже представляла інтереси ОСОБА_4. Позовна заява не відповідає ст. 119 ЦПК України. Апеляційний суд незаконно стягнув інфляційні втрати, оскільки згідно розписки у борг взято 23 000 доларів США. Коштів у ОСОБА_4 вона не отримувала, розписка написана з метою уникнення спорів щодо спільної сумісної власності на будинок. Жодних заяв, пояснень з приводу вказаних вище фактів вона не писала. Договір позики не відповідає вимогам діючого законодавства.

ОСОБА_4відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд Одеської області 01.06.2017 р. ухвалив нове рішення в частині стягнення інфляційних втрат, тобто рішення суду першої інстанції в цій частині не існує, колегія суддів законність та обґрунтованість заочного рішення суду в цій частині не перевіряє. ОСОБА_5 не позбавлена можливості оскаржити рішення апеляційного суду в касаційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про стягнення трьох процентів річних. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 625 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо сплати грошової суми, стягнутої за рішенням суду (виконання грошового зобов'язання).

За правилами, передбаченими ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що відповідачка не виконала рішення суду про стягнення з неї суми боргу за договором позики. Таким чином, висновок суду про стягнення з відповідачки трьох процентів річних є правильним.

Розрахунок трьох процентів річних колегією суддів перевірений, визнаний правильним. Доводів щодо неправильного визначення суми трьох процентів річних апеляційна скарга не містить. Свого варіанту визначення вказаної суми апелянт не надав.

Доводи апелянта про те, що вона не знала про розгляд справи про стягнення боргу та існування рішення про стягнення боргу, її представник у справі про стягнення з неї боргу - ОСОБА_7 увійшла у зловмисну домовленість з ОСОБА_4, визнавши у судовому засіданні позов, коштів у ОСОБА_4 вона не отримувала, розписка написана з метою уникнення спорів щодо спільної сумісної власності на будинок, жодних заяв та пояснень з приводу вказаних вище фактів вона не писала, договір позики не відповідає вимогам діючого законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вони не стосуються предмета доказування по даній справі (ст. ст. 81, 228 ЦПК України).

Доводи апелянта про те, що апеляційний суд незаконно стягнув інфляційні втрати, оскільки згідно розписки у борг взято - 23 000 доларів США, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки яка вказувалося вище ОСОБА_5 не позбавлена можливості оскаржити рішення апеляційного суду в касаційному порядку.

Доводи апелянта про те, що вона не сповіщалася належним чином про розгляд даної справи, на розписках про отримання судових повісток містяться не її підписи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наявними у справі відомостями про отримання судової повістки через пошту (а. с. 21). Отримання судової повістки через пошту апелянт не спростувала.

Доводи апелянта про те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки під час розгляду справи встановлені дійсні обставини справи щодо наявності рішення суду про стягнення боргу за договором позики, на що у позові посилається позивачка.

Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5,а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року в частині стягнення трьох процентів річних- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе