печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі - Бажан О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги, Одеська філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про відшкодування матеріальних збитків,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, у якому просив стягнути з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України суму у розмірі 10656 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, що виразилася у позбавленні позивача можливості користуватися та розпоряджатися своїм транспортним засобом, який був затриманий та поміщений на спеціалізованому штрафмайданчику тимчасового затримання автомобілів та мототранспорту № 6, де зберігався з 14.08.2016 по 26.09.2017, на підставі постанови від 16.03.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Рубель І. В.

02.01.2018 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача.

09.01.2018 від відповідача Департаменту ДВС МЮ України надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні у повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач Департамент ДВС зазначив, що дії державного виконавця щодо виконання виконавчого документу здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства, постанова від 16.03.2016 доводилася до відома позивача, а вимоги позивача - не підлягають задоволенню.

Цього ж дня, 09.01.2018, до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, у якій позивач просив задовольнити позов у повному обсязі, заперечуючи відгук відповідача, вказав, що вважає доводи відповідача такими, що не відповідають реальним обставинам справи, оскільки дії виконавця щодо розшуку автомобіля визнані судом незаконними.

Від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, яким було отримано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 22.12.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзив на позов не надходив до суду, як і пояснення від третьої особи у справі, що не заявляла самостійних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МУЮ України здійснювалося виконавче провадження № 48544528 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 27.04.2014 Приморським районним судом м. Одеси на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 08.04.2015 у справі 522/1610/14-ц, згідно з яким присуджено стягнути солідарно: з ОСОБА_4 та ТОВ «Альбатрос», на підставі договору поруки № 64/П-15-2, з ОСОБА_4, та ВАТ «Альбатрос», на підставі договору поруки № 64/П-15-1, з ОСОБА_4 та ТОВ «Юлія», на підставі договору поруки № 64/П-15-3 на користь ПАТ «ОМЕГА БАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30275153,69 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту - 2000000 доларів США, що еквівалентно - 15986000 грн., заборгованість по процентам - 1279500 доларів США, що еквівалентно - 10227043,50 грн., заборгованість по комісії - 395396,19 грн., пеня за несвоєчасне сплату платежів у розмірі - 3666714 грн.; та стягнути з ОСОБА_4, ТОВ «Юлія», ПАТ «Альбатрос», ТОВ «Альбатрос» на користь ПАТ «ОМЕГА БАНК» суму сплаченого судового збору по 913,50 грн. з кожного, що підтверджується виконавчим листом та постановою про відкриття виконавчого провадження № 48544528 від 25.08.2015, з поданих відповідачем копій матеріалів вказаного провадження.

Виконавче провадження № 48544528 було відкрито постановою від 25.08.2015 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Рубель І. В. та закінчено постановою від 21.04.2017, якою одночасно припинено чинність арешту майна боржника (позивача) згідно: постанов про арешт коштів боржника від 22.09.2015, 16.03.2016, 26.05.2016, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2017, припинено чинність постанови про розшук майна від 16.03.2016 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, копії яких надано відповідачем разом з відзивом та містяться у матеріалах справи.

16.03.2016 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Рубель І. В. оголосила у розшук транспортний засіб позивача марки ЗАЗ (модель LANOS, тип кузова СЕДАН-В, 2013 року випуску, № кузова НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_3, д. н. з. НОМЕР_1), та марки ГАЗ 3309 (тип кузова самоскид, д. н. з. НОМЕР_4, № двигуна НОМЕР_6, № кузова НОМЕР_5), що підтверджується копією постанови від 16.03.2016 про оголошення у розшук майна боржника, наданої відповідачем з відзивом.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7, автомобіль марки ЗАЗ (модель LANOS, тип кузова СЕДАН-В, 2013 року випуску, № кузова НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_3, д. н. з. НОМЕР_1) належить позивачеві /а. с. 12/.

14.08.2016, о 23:00 год. у м. Одеса інспектор патрульної служби МВС роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної служби МВС в м. Одеса ОСОБА_6 здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу позивача марки ЗАЗ (модель LANOS, тип кузова СЕДАН-В, 2013 року випуску, № кузова НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_3, д. н. з. НОМЕР_1), у зв'язку з виконавчим провадженням № 48544528 від 16.03.2016, як зазначено в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу /а. с. 8-9/.

З 14.08.2016 затриманий автомобіль позивача зберігався на спецмайданчику третьої особи у справі ОФ ДП МВС України «Інформ-Ресурс», а 26.09.2017 був повернутий власнику, що підтверджується копією відповідної заяви про повернення транспортного засобу та розписки про отримання від 26.09.2017 /а. с. 10, 12а/.

За зберігання затриманого автомобіля марки ЗАЗ (д. н. з. НОМЕР_1) на спеціальному майданчику позивачеві надано рахунок № 7 від 21.09.2017, який сплачено у сумі 10656 грн., згідно з платіжним дорученням № 1152 від 26.09.2017 через Южне ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 328704) /а. с. 11/.

З 10.02.2017 по 21.04.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Департаменту ДВС МЮ України Рубель І. В. проведення виконавчих дій у провадженні було зупинено на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2017 у справі № 522/1610/14-ц за заявою стягувача ТОВ «ІНТЕР-ЕНЗІМ» про визнання виконавчого листа, виданого 27.04.2015 про стягнення коштів з боржника ТОВ «Альбатрос» таким, що не підлягає виконанню, як вбачається з копії відповідних постанов головного державного виконавця від 10.02.2017 про зупинення вчинення виконавчих дій та від 21.04.2017 про поновлення вчинення виконавчих дій, які додані до відгуку відповідача.

Позивач, не погоджуючись із діями, рішеннями та бездіяльністю головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту ДВС МЮ України Рубель І. В. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із відповідною скаргою, у якій просив визнати дії незаконними та скасувати постанову від 16.03.2016 про розшук майна боржника.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2017, яка набрала законної сили 28.08.2017, у справі № 522/15418/16-ц скаргу ТОВ «Альбатрос» задоволено та визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Рубель І. В. з приводу ухвалення постанови від 16.03.2016 про розшук майна боржника ТОВ «Альбатрос» та стягнення з боржника витрат пов'язаних з розшуком, а також скасовано вказану постанову від 16.03.2016 про розшук майна /а. с. 6-7/.

Як вбачається з ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2017, державний виконавець при винесенні постанови про розшук майна боржника - автомобілів, зазначених в постанові, яка оскаржується, вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника не здійснював та відповідно, не перевіривши наявність зазначеного транспортного засобу за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника, оголосив його розшук. Державний виконавець не навів доказів про необхідність застосування даної дії, у чому саме полягала така необхідність, не встановив вартість транспортних засобів, з метою оцінки співмірності дії державного виконавця з заборгованістю та доцільністю її виконання. Окрім того, ТОВ «Альбатрос» за договором кредиту № 64/15-Ф від 28.03.2008 є майновим поручителем, згідно іпотечного договору від 28.03.2008, та відповідає за зобов'язаннями ОСОБА_4 по договору кредиту лише в межах нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а матеріали справи не містять доказів включення до предмету іпотеки автомобілів марки ЗАЗ (модель LANOS, тип кузова СЕДАН-В, 2013 року випуску, № кузова НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_3, д. н. з. НОМЕР_1), та марки ГАЗ 3309 (тип кузова самоскид, д. н. з. НОМЕР_4, № двигуна НОМЕР_6, № кузова НОМЕР_5).

Обставини, встановленні ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2017, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи та особа, щодо якої встановлено ці обставини, на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України.

У своєму відгуку відповідач Департамент ДВС МЮ України, заперечуючи проти позову, вказав, що боржник був обізнаний про відкрите виконавче провадження, окрім того, ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2015, що має ідентифікатор доступу до виконавчого провадження, який надає можливість знайомитися з матеріалами виконавчого провадження та процесуальними документами, прийнятими державним виконавцем у процесі виконання рішення суду.

Також вказано, що всі процесуальні документи направлялися супровідними листами боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 16.03.2016 державним виконавцем було скеровано вимогу боржнику повідомити про наявність коштів та майна у боржника, яку проігноровано боржником. Тому, керуючись ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», головний державний виконавець Рубель І. В. постановою від 16.03.2016 оголосила у розшук майно позивача ТОВ «Альбатрос» як боржника у виконавчому провадженні № 48544528, із стягненням витрат, пов'язаних із розшуком. Відповідач звертає увагу суду на те, що на момент винесення ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2017 про визнання постанови від 16.03.2016 незаконною, державним виконавцем вже було закінчено виконавче провадження та припинено чинність арештів та розшуку майна.

Оцінюючи кожен доказ, суд відхиляє твердження відповідача про те, що боржник отримував постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2015, як і всі інші процесуальні рішення (постанови, вимоги, листи тощо), оскільки суду не було надано підтвердження цього, копії матеріалів виконавчого провадження таких даних (наприклад, розписка про отримання, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення тощо) також не містять, а копії супровідних листів не є належним доказом отримання кореспонденції боржником. Окрім того, посилання на можливість ознайомлення стороною виконавчого провадження з матеріалами провадження шляхом доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження через ідентифікатор є безпідставними, оскільки за таким ідентифікатором сторона може дізнатися лише узагальнену інформацію про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації, розширені відомості надаються іншим користувачам системи, окрім сторін виконавчого провадження - стягувачу, боржнику.

Та обставина, що виконавче провадження було закінченим станом на день постановлення ухвали Приморським районним судом м. Одеси, не змінює преюдиційності її значення.

Суд зазначає, що дотримання державним виконавцем положень закону під час вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні рішення суду не є предметом доказування у даній справі.

Позивач у відповіді на відзив відповідача послався на встановлені обставини та зроблені висновки Приморським районним судом м. Одеси в ухвалі від 29.05.2017.

У відповідності до норм Конституції України, які мають пряму дію, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеними статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зазначені норми кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (стаття 1166 Цивільного кодексу України), а саме наявність владно-адміністративного, тобто обов'язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність зазначених суб'єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку із прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Статтею 170 Цивільного кодексу України, встановлено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як роз'яснено Верховним судом України у пункті 21 постанови від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що закріплено у положеннях статті 5 ЦПК України.

У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не спростовані відповідачами і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок дій головного державного виконавця, які були визнані у судовому порядку, незаконними, позивачеві завдано шкоду, що виразилася в порушенні його права володіння, користування та розпорядження своїм транспортним засобом та потягли непередбачені вимушені витрати на сплату послуги зберігання з 14.08.2016 по 26.09.2017, у зв'язку із затриманням транспортного засобу та його утриманням на підставі постанови від 16.03.2016 головного державного виконавця Рубель І. В. у виконавчому провадженні № 48544528.

Відповідно до підпункту 2 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45), казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється відповідно до пунктів 35-40 вказаного Порядку Казначейством.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 55, 56, 129 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 16, 170, 386, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос» (65014, Одеська обл., м. Одеса, вул. Успенська, 22, код ЄДРОПУ 00308258) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А), третя особа, що не заявляє самостійні вимоги, Одеська філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» (65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Жуковського, 38) про відшкодування матеріальних збитків - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос» 10 656 (десять тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова