Справа № 152/26/18
УХВАЛА

12 січня 2018 року Суддя Шаргородського районного суду

Вінницької області

ОСОБА_1,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду з означеним позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельно-садову частку (пай) з визначенням меж в натурі (на місцевості), що перебувала в колективній власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, на яку мала право ОСОБА_4, розміром 1,0246 та 1,0246 га.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 08.03.2006 року померла його матір ОСОБА_4. При житті ОСОБА_4 не зробила заповіту на належне їй спадкове майно, а саме на земельно-садовий пай в умовних кадастрових одиницях площею без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Відповідно до Додатку до розпорядження голови Шаргородської РДА від 08.10.2008 року за №413, його матір має право на отримання земельної ділянки площею 1,0246 га та 1,0246 га ріллі, про що йому стало відомо нещодавно.

Його покійній матері належить право на вказану земельну ділянку (пай), що перебувала у колективній власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії, але вона не скористалася своїм правом на отримання земельного паю через порушення керівництвом КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії вимог Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, відповідно до п.2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Також, позивач зазначив, що він є спадкоємцем першої черги, а також після смерті матері ще одним спадкоємцем першої черги є його сестра ОСОБА_5, яка спадщини не прийняла і на неї не претендує.

Відповідно до листа Державного комітету України по земельних ресурсах за №4251, як виняток землі резервного фонду, створеного місцевою радою, можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян, які безпідставно (помилково) не були включені до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю цього підприємства і на час видачі зазначеного акта були членами КСП.

З метою вирішення питання прийняття спадщини він змушений звертатися до суду з цим позовом, оскільки вважає себе спадкоємцем ОСОБА_4, оскільки проживав з нею на час відкриття спадщини, вів спільне господарство і не заявив про відмову від спадщини.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки, тому, як спадкоємець першої черги, який не заявив про відмову від спадщини, звертається із цим позовом до суду.

Відповідно до вимог ст.187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє, чи відповідає вона вимогам, викладеним у ст.ст.175, 177 ЦПК України, чи немає підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження і за відсутності таких підстав відкриває провадження у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2 ст.185 ЦПК України).

Означена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частиною 4 ст.177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) щодо відповідача ОСОБА_3 сільської ради, а також, щодо самого позивача реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта громадянина України, та відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти як позивача, так і відповідача.

Також, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач повинен у позовній заяві зазначити, в тому числі, ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Пунктом 2 ч.1 ст.176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна.

ОСОБА_2 заявив позов про визнання права власності на спадкове майно, проте, не зазначив ціну позову, яка, в силу вимог п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України повинна бути визначена, виходячи із вартості цього майна.

В порушення вимог п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 не зазначив змісту позовних вимог: способу захисту порушеного права або інтересу, що передбачений законом або договором, який відповідає викладеним ним обставинам справи.

Так, ОСОБА_2 просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельно-садову частку (пай) розміром 1,0246 га та 1,0246 га ріллі з визначенням меж в натурі (на місцевості), що перебувала в колективній власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, проте, з викладених ним обставин вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 не мала права власності на земельну ділянку, яке б було підтверджене відповідним правовстановлюючим документом. При цьому, сам ОСОБА_2 зазначає в позові про те, що спадкодавець мала лише право на земельну частку (пай), що має певну площу, зокрема, 1,0246 га та 1,0246 га ріллі, проте, з невідомих причин вказує, що ця площа визначена в умовних кадастрових гектарах, тоді як вона визначена в гектарах, що підтверджено включенням прізвища матері в додаток до розпорядження голови Шаргородської РДА як померлої особи, державний акт після смерті якої може бути видано спадкоємцям, у звязку із чим може бути успадковане лише право спадкодавця на земельну ділянку, а не право власності на неї.

Крім того, в порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 не зазначає доказів, що підтверджують вказані ним у позові обставини.

Так, позивач не зазначає доказів: на підтвердження обставини про те, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4; що проживав з нею однією сімєю на час відкриття спадщини; на підтвердження обставини про те, що спадкодавець ОСОБА_4 мала право на дві земельні ділянки однакового розміру 1,0246 га та 1,0246 га ріллі.

Також, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначає, що спадкодавець ОСОБА_4 мала право на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії в с. Рахни-Лісові, проте, не зазначає доказів на підтвердження цих двох обставин, зокрема, що спадкодавець мала право на земельно-садову частку (пай) саме в землях колективної власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії і що в с. Рахни-Лісові існувало таке підприємство як КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії, землі якого були розпайовані на земельно-садові паї.

До того ж, в порушення вимог п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_2 не містить зазначення про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, в порушення вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, позивачем не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі.

Так, згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік обєктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 перелік субєктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня становить 1762 гривні.

Таким чином, позивачу ОСОБА_2 слід сплатити судовий збір в розмірі 1 відсотка від ціни позову, яку позивачем в позові не зазначено, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 704,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не більше 8810 грн.), якщо 1 відсоток від ціни позову становитиме більше цього розміру судового збору, оскільки документів на підтвердження звільнення від сплати судового збору останній не зазначив.

Відтак, вказана позовна заява, згідно з вимогами ст.185 ЦПК України, підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст.185, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно залишити без руху.

Повідомити позивача ОСОБА_2 про необхідність виправлення недоліків позовної заяви у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали, шляхом подачі на виконання даної ухвали позовної заяви із виправленими недоліками та документу про сплату судового збору в канцелярію Шаргородського районного суду і розяснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду у цій справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала підписана суддею 12.01.2018 року.

Суддя: