ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1916/733/2012Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/316/18 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Романюк Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 1916/733/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2012 року, постановлену суддею Яковець Н.В., у цивільній справі за поданням відділу державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження в праві виїзду з країни ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Чортківського міського управління юстиції звернувся до Чортківського районного суду із вищевказаним поданням.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист № 2-395 від 17.10.2011 року про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ "Індустріально-експортний банк" у розмірі 97968,55 грн. Боржник неодноразово попереджався про виконання вищевказаного документа, однак останній на виклики не являється, ігноруючи попередження державного виконавця.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2012 року подання державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено без вилучення паспортного документа право виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1, до виконання ним своїх зобов'язань. Копію ухвали направлено до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи таку незаконною, необґрунтованою, прийнятою в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження, постанову про відкриття чи будь яких інших документів виконавчого провадження йому не вручали. Про наявність зазначеної ухвали він довідався від працівників прикордонної служби та 07 листопада 2018 року подав заяву про видачу ухвали та ознайомлення зі справою.

Звертає увагу на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які б свідчили про його ухилення від виконання вимог державного виконавця та рішення суду, а також, про наявність у нього реальної можливості виконати зобов'язання, але не здійснення цього без поважних причин. Саме невиконання ним зобов'язань не може свідчити про ухилення від виконання покладених на боржника рішенням суду обов'язків. Подання обґрунтоване лише заявою стягувача та наявністю заборгованості по виконавчому провадженню.

Зазначає, що коли йому було повідомлено про наявність виконавчого провадження, ним добровільно надано державному виконавцю для звернення стягнення належний йому автомобіль, який на даний час вже реалізовано, а кошти спрямовані на погашення боргу. Також, ним були надані пояснення щодо об'єктивних причин неможливості виконання рішення суду, оскільки він перебуває у скрутному матеріальному становищі та не має можливості погасити борг у зв'язку з відсутністю доходів, коштів та будь-якого іншого майна.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, ні апелянт ОСОБА_1, ні представник відділу ДВС Чортківського районного управління юстиції в судове засідання не з'явилися, що у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У своєму відзиві Чортківський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відносно вимог апеляційної скарги заперечує, вважаючи, що державним виконавцем під час виконання виконавчого документа дотримано вимог чинного законодавства. Зазначає, що в період з 04.11.2011 року по 18.05.2012 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 29643268 від 17.10.2011 року з виконання виконавчого листа № 2-395 від 17.10.2011 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення зі ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно порядку на користь ПАТ "Індустріально-експортний банк" заборгованості за кредитним договором від 11.08.2008 року № 509/700590, що виникла станом на 29.09.2010 року в сумі 12379,93 дол. США, що еквівалентно 97968,55 грн.

04.11.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 18.05.2012 року на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції Закону 2011 року) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку направлено разом з виконавчим документом для виконання за належністю у Заліщицький районний відділ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області.

Перевіривши законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання та обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із наявності в ОСОБА_1 покладеного на нього судовим рішенням невиконаного зобов'язання перед ПАТ "Індустріально-експортний банк" в сумі 97968,55 грн.

Із вказаним висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з таких міркувань.

Так, судом встановлено, що у відділі державної виконавчої служби Чортківського міського управління юстиції на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-395 від 17 жовтня 2011 року про стягнення зі ОСОБА_1 в користь ПАТ "Індустріально-експортний банк" 97968,55 грн. боргу (а.с.3-6).

04 листопада 2011 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с3).

15 грудня 2011 року до відділу ДВС Чортківського РУЮ надійшла заява від ПАТ "КредіАгрікольБанк" із проханням про обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_1

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

В силу вимог ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

У відповідності до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Задовольняючи подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані положення Закону й не врахував, що сам по собі факт наявності у боржника невиконаного грошового зобов'язання перед банком не може свідчити, що боржник свідомо ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Разом з тим, належні та допустимі докази умисного ухилення боржником від виконання своїх обов'язків, які він має змогу виконати, в матеріалах справи відсутні.

Судом першої інстанції при розгляді справи не з'ясовано, чи було державним виконавцем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням того, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, посилання державного виконавця на умисне ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань не знайшло свого підтвердження, судом не вірно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2012 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України ОСОБА_1 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 81 ч.ч. 1, 6; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч.1 п.п.1, 2, 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України; ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2012 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чортківського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з країни ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 18 грудня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи