Справа № 361/7528/17
Провадження № 2/361/896/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", третя особа Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка-Життя" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

08 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ "Ідея Банк", третя особа ПрАТ "Страхова компанія УНІКА-Життя", в якій просила визнати недійсним Кредитний договір № Z71.227.72466 від 17 березня 2017 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 17 березня 2017 року між нею та ПАТ "Ідея Банк" укладено кредитний договір № Z71.227.72466, за умовами якого їй надано кредит в розмірі 12100 грн. на поточні потреби, строком на 24 місяці, зі змінюваною процентною ставкою в розмірі 15% річних, а також із встановленим умовами договору Графіком щомісячних платежів по кредиту.

Позивач вважає, що при укладенні цього кредитного договору порушені її права як споживача, а саме: кредитодавець не повідомив про обставини, зазначені в ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", не ознайомив її з умовами кредитування, Банк не надав повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредитування перед укладенням та під час укладення договору. Позивачу не була надана можливість детально ознайомитися з умовами кредитного договору та законодавства, що його регулює, вона не мала можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики і збитки, які вона отримає в результаті підписання даної угоди. Умови договору про зміну витрат зокрема, щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості, є несправедливими відповідно до положень ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", пункт 5.4 кредитного договору щодо третейського застереження суперечить Закону України "Про третейські суди", пунктом 5.11 кредитного договору порушено положенням ст.8 Закону "Про захист персональних дани", оскільки позивача фактично позбавлено права відізвати свою згоду на обробку персональних даних.

Також 17 березня 2017 року нею та страховиком ПрАТ "Страхова компанія "Уніка-Життя" подано заяву про приєднання № Z71.227.72466 до договору добровільного страхування життя № НПБ130801 від 23. 05.2014 року. Позивач вважає, що ця послуга є несправедливою, оскільки відповідно до законодавства, прямий обов'язок такого страхування не встановлений.

З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним вказаний кредитний договір, оскільки при його укладанні було порушено ряд норм діючого законодавства.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, останній надав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ПАТ "Ідея Банк" Гошовська Р.Г.,будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, у поданому до суду відзиві на позов зазначила, що посилання позивача про невідповідність оспорюваного договору загальним вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не відповідають дійсності, а тому відсутні будь-які підстави, передбачені чинним законодавством для визнання Кредитного договору недійсним в цілому. Також вказала, що у зв'язку з територіальною віддаленістю суду та відсутністю уповноваженого на представництво інтересів Банку у м. Бровари, просила проводити розгляд даної справи у відсутності представника Банку.

Представник третьої особи ПрАТ "Страхова компанія УНІКА-Життя"будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення у справі, в яких зазначив, що при укладенні договору страхування ПрАТ "Страхова компанія УНІКА-Життя" керувалося виключно нормами чинного законодавства, умовами договору страхування та Правилами добровільного страхування життя.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17 березня 2017 року ОСОБА_1 та ПАТ "Ідея Банк" уклала кредитний договір № Z71.227.72466, відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти на поточні потреби в розмірі 12100 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 24 місяці, які зобов'язалася повернути разом з процентами і комісіями, згідно з умовами договору.

Згідно із п. 1.3, 1.4, 1.8 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5.50% (Маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,50%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15.000%. Максимальний розмір, до якого може бути збільшена змінювана процентна ставка за кредитом, протягом всього строку кредитування становить 60%.

За умовами п. 1.11 договору за обслуговування кредиту Банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.13 даного кредитного договору позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя.

Відповідно до цього пункту договору, того ж дня, 17 березня 2017 року

ОСОБА_1 своєю заявою № Z71.227.72466 на приєднання до договору добровільного страхування життя № НПБ130801 від 23. 05.2014 року, підтвердила укладення індивідуального договору добровільного страхування, строком на 12 місяців, зі сплатою страхової премії на випадок смерті застрахованої особи в розмірі 1 грн. та страхової премії в розмірі 1578 грн. 13 коп. на випадок смерті застрахованої особи від нещасного випадку.

Вказані страхові внески були сплачені страховиком відповідно до умов страхового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК Українипередбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1, 3 с. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 17 березня 2017 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції чинній на на дату укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В позовній заяві вказано на те, що ці вимоги Банком не були дотримані.

Як вбачається з копії довідки-повідомлення, яку надіслано Банком та яка підписана позивачем, остання підтвердила, що кредитодавець 17 березня 2017 року до підписання кредитного договору, надав їй в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: всю інформацію згідно ч. 2 ст.11 вказаного вище Закону. В цій довідці позивач своїм підписом засвідчила той факт, що вона ознайомлена з довідкою-повідомленням; що наведена в довідці інформація є їй доступною та зрозумілою.

З врахуванням наведеного посилання в позовній заяві на порушення банком

ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" суд вважає необґрунтованим.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту і лише це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

В силу положень п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України "Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів" від 03 лютого 2011 року № N 2983-VI, ч.1 ст. 6 Закону України Про третейські суди доповнено п. 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Указаний Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Таким чином, на час укладання між сторонами кредитного договору 19 жовтня 2016 року, третейське застереження викладене у п. 5.4, не відповідало вимогам чинного законодавства.

Однак невідповідність п.5.4 кредитного договору вимогам Закону України "Про третейські суди" суперечить ч.1 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", але не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивачки щодо порушення Банком ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", оскільки пунктом 5.11 Кредитного договору передбачено письмове скасування дозволу позичальника на згоду банку на збирання, накопичення, використання та обробку його персональних даних.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При укладені цього договору сторони узгодили всі його істотні умови. У Договорі зазначені сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Позивач особистим підписом засвідчила, що до підписання (перед його підписанням) Кредитного договору він уже ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Виконання Банком зазначених умов підтверджено позивачем, яка особисто підписала кредитний договір, чим засвідчила отримання вищевказаної інформації та те, що вона погодилася з умовами договору. На момент укладення кредитного договору позивач не навела жодних зауважень щодо змісту цього правочину. Посилання позивача про незаконність встановлення Банком плати за обслуговування кредитної заборгованості, несправедливості умов оспорюваного договору в частині умов, що стосуються послуг страхування, неправомірність положень договору про невідкличність його згоди на обробку персональних даних, не може служити підставою для задоволення позову. Вся інформація щодо істотних умов кредитного договору міститься в тексті підписаного сторонами договору, ця інформація є чіткою і зрозумілою. Будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання Договору або відмовитись від підписання Договору у разі ненадання йому такої інформації.

До того ж, застосування Закону України "Про захист прав споживачів"до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконав його умови.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року по справі № 6-1341цс15.

На підставі викладеного суд вважає, що у задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ "Ідея Банк", третя особа ПрАТ "Страхова компанія УНІКА-Життя" необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 81, 141, 264, 268 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", третя особа Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка-Життя" про захист прав споживачів та в изнання недійсним кредитного договору - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.