Справа № 415/6130/17
Провадження № 2/415/277/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.18 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1, Україна до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», місцезнаходження якого за адресою: вул. Малиновського, буд. 1, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що він, ОСОБА_1, 13.03.1962р.н., працював на посаді гірника очисного забою, має стаж роботи 29 років 08 місяців, за професією: гірник підземний - 11 місяців, гірник очисного забою - 15 років 09 місяців, в тому числі у цеху в умовах шкідливого впливу - 16 років 08 місяців.

Згідно з відомостями трудової книжки серії БТ-І №4782898, ОСОБА_1 на підставі наказу від 24.03.2009року ВП «Шахта імені ОСОБА_3» ПАТ «Лисичанськвугілля», прийнятий підземним гірничим робітником з повним робочим днем під землею.

Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМНН України» 24.02.2015 року йому було встановлено діагноз: пневмоконіз (t/t,1/1), ЛН 1-11 ст (першого-другого ст.) за рестрективним типом - захворювання професійне, встановлене вперше; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1ст.) за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - захворювання професійне, встановлене вперше.

Згідно з Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 17.03.2015року, професійна захворювання виникло за таких обставин, а саме: гірник очисного забою ОСОБА_1 тривалий час працював в умовах підвищеної запиленості повітря робочої зони вугільно-породним пилом, рівня звуку, які обумовлені експлуатацією недосконалої в частині пилоутворення, гірничо-видобувної техніки, незастосуванням на шахті протипилових засобів, засобів захисту від шуму. Причиною виникнення професійного захворювання стало багаторазова тривала дія вугільно-природного пилу, шуму та інших факторів робочої зони з перевищення ГДР під час роботи.

Згідно з медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 19 лютого 2016 року №5/147, ОСОБА_1, якому у 2015 році ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» встановлено професійного характеру захворювання, протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надання медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 008773 від 24.04.2016 року, ОСОБА_1 з 14.04.2016 року встановлено 45 % (сорок п'ять) втрати професійної працездатності, в т.ч. повторно: 30% по професійному пневмоконізу; а перше: 15% по професійній двосторонній сенсоневральнійтугоухості. Дата перегляду 14.04.2018р.

Згідно з Випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 441577, ОСОБА_1 з 14.04.2016 року встановлена третя група інвалідності за діагнозом пневмоконіз (t/t,1/1), ЛН 1-11 ст.(першого-другого ст.) за рестрективним типом; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1ст.) за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5; причина інвалідності - професійне захворювання; протипоказана тяжка праця та підземні види робіт, загазованість, задимленість повітря, переохолодження а також робота у нічні зміни; рекомендовано - нагляд, стаціонарне лікування, санаторно-курортне лікування.

Згідно з п.18 Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 17.03.2015року, в.о. директору ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» - ОСОБА_6 надані пропозиції з метою ліквідації і запобігання виникнення професійних захворювань.

Таким чином, роботодавець допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що викликало втрату позивачем професійної працездатності та завдало непоправну шкоду його здоров'ю у вигляді інвалідності.

Відтак, у зв'язку із спричиненням шкоди здоров'ю позивача, заподіяної умовами виробництва при виконанні ним трудових обов'язків на посаді підземного гірничого у Виробничому підрозділі «Шахта імені ОСОБА_3» ПАТ «Лисичанськвугілля», втратою працездатності, а також спричинення інвалідності, можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися та підтримувати міцні соціальні зв'язки стали обмеженими станом його здоров'я, для чого позивач вимушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Протягом усієї своєї трудової діяльності він займав робітничі посади пов'язані із застосуванням фізичної праці, часто тяжкої фізичної праці. У зв'язку із ушкодженням свого здоров'я внаслідок професійного захворювання, набутого під час праці на підприємстві відповідача, фізична праця стала позивачу протипоказана та надмірно тяжкою, знизилась його здатність залучатися до роботи по домогосподарству, що значною мірою вплинуло на взаємовідносини з дружиною, а також на авторитет чоловіка у сім'ї, що спричиняє йому душевних хвилювань та переживань.

Зросла необхідність у додатковому лікуванні та особливому нагляді за станом його здоров'я, що додатково вимагає постійних грошових витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись принципом розумності та справедливості, зважаючи на стан свого здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об'єм фізичних, душевних страждань від одержаного професійного захворювання, втрату можливості трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життя вважає, оцінює розмір спричиненої йому моральної шкоди внаслідок порушення його трудових прав у розмірі 80 000,00грн.

На підставі викладеного просив суд стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Лисичанськувугілля» (Код ) на його користь відшкодування моральної шкоди завданої професійним захворюванням та їх наслідками в сумі 80000,00 (вісімдесят тисяч) грн., вирішити питання щодо судових витрат.

Відповідач надав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що в позові ОСОБА_7 не було наведено достатніх підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки підчас прийому на вказану шкідливу роботу він був повідомлений про шкідливі фактори які можуть причинити здоровю шкоду під час виконання роботи. Отже, у позові про відшкодування моральної шкоди не доведено факт завдання такої шкоди саме на 80000 грн., відсутнє обґрунтування та доводи вказаного розміру моральної шкоди. Чому саме при відшкодуванні моральної шкоди 80000 грн. еквівалент, який компенсує моральну шкоду, а наприклад не інша сума компенсує. За умови такої невизначеності позивачем не вказано які саме критерії застосовували при визначенні розміру моральної шкоди (характер завданої моральної шкоди, глибина і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання). Проти самого факту завдання моральної шкоди відповідач не заперечує, оскільки є висновок МСЕК. Але, згідно з п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу. Ділової репутації. Час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Просив суд позов позивача задовольнити частково та відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 5000 грн., в іншій частині відмовити у звязку з необґрунтованістю вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Лисичанськувугілля» в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з трудовою книжкою серії БТ-І № 4782898, заповненою 21.08.1980 р. на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, запис № 8 від 09.01.1984 року, прийнятий учнем горноробочего підземного з повним робочим днем під землею.

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.03.2015 р., відомості про хворого ОСОБА_1, професія гірник очисного забою, стаж роботи 29 років 08 місяців загальний, за професією - 11 місяців гірник підземний, 15 років 09 місяців гірник очисного забою, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 08 місяців, діагноз пневмоконіз (t/t,1/1), ЛН 1-11 ст (першого-другого ст.) за рестрективним типом - захворювання професійне, встановлене вперше; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1ст.) за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - захворювання професійне, встановлене вперше. Професійне захворювання виникло за таких обставин: гірник очисного забою ОСОБА_1 тривалий час працював в умовах підвищеної запиленості повітря робочої зони вугільно-породним пилом, рівня звуку, які обумовлені експлуатацією недосконалої в частині пилоутворення, гірничо-видобувної техніки, незастосуванням на шахті протипилових засобів, засобів захисту від шуму. Причина виникнення професійного захворювання багаторазова три вала дія вугільно-породного пилу, шуму та інших шкідливих факторів в робочої зони з перевищенням ГДР під час роботи.

Згідно з медичним висновком № 409 від 22.02.2016 р., наданого Клінікою професійних захворювань «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України», ОСОБА_1 має діагноз пневмоконіз (t/t,1/1), ЛН 1-11 ст (першого-другого ст.) за рестрективним типом - захворювання професійне, встановлене вперше; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища (1ст.) за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - захворювання професійне, встановлене вперше. Протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 008773 від 27.04.2016 р., наданою МСЕК Луганської області ОСОБА_1 повторно, група інвалідності ІІІ, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 45% з 14.04.2016 в т.ч. повторно 30 % по профзахворюванню пневмаконкозу, вперше 15% по профзахворюванню духсторонньої сенсовреявної тугоухості. Дата перегляду 14.04.2018 р.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда №373 від 27.04.2016 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, інвалідність ІІІ група, причина інвалідності профзахворювання.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 441577 від 27.04.2016р., наданою МСЕК Луганської області ОСОБА_1 повторно, група інвалідності ІІІ з 14.04.2016 р., причина інвалідності професійне захворювання. Висновок про умови та характер праці протипоказаний тяжка праця, підземні види праці, загазованість, переохолодження, нічний час. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - «Д» облік, стаціонарне лікування, санітарно-курортне лікування в санаторіях. Дата чергового перегляду 14.04.2018 р.

Тобто, роботодавець відповідач допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а отже, у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.5, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи те, що на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Таким чином, розяснення умов праці, позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Окрім того, згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Також відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я і наявність у нього професійного захворювання, що відбулося у нього при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

Діагноз пневмоконіоз це невиліковне і необоротне захворювання, і єдиний спосіб захисту від нього запобігання вдихання пилу.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров'я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, яке є невиліковним і необоротним, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а також визнання відповідачем факту завдання позивачу моральної шкоди, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 20000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Сума моральної шкоди в розмірі 80000 грн. позивачем необґрунтована, але враховуючи характер і ступінь важкості професійного захворювання позивача, завданої у звязку з цим йому моральної шкоди, відшкодування моральної шкоди можливе у визначеному судом розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується фіскальним чеком № 5267 від 03.10.2017 року про сплату судового збору в сумі 800,00 грн.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 200,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 46 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці», ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.ст. 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 23, 1168 Цивільного кодексу України, п.п.5, 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1, Україна до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», місцезнаходження якого за адресою: вул. Малиновського, буд. 1, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», місцезнаходження якого за адресою: вул. Малиновського, буд. 1, м. Лисичанськ, Луганська область, Україна, Код на користь ОСОБА_1, місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1, Україна, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відшкодування моральної шкоди завданої професійним захворюванням та їх наслідками в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Лисичанськувугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 200 (двісті) гривень 00 копійок.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua/fair/sud2318.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА