Справа №463/4155/18
Провадження №2/463/1585/18
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

07 серпня 2018 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Гирич С. В., вивчивши матеріали позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 56 535,61 грн. та 6,29 грн. пені.

Як вбачається з наданої на запит суду інформації відповідач дійсно зареєстрована за адресою. м. Львів, вул. Донцова, 14/4.

Разом з тим, матеріалів позову вбачається, що предметом позову є стягнення заборгованості за оренду зазначеного вище майна.

Як вбачається з договору оренди нерухомого державного майна №25 від 14 лютого 2014 року, предметом договору є державне нерухоме майно, а саме: нежитлові вбудовані приміщення №№107, 108, 109 на цокольному поверсі адміністративної будівлі, загальною площею 47,7 кв.м., за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 35.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою позовні вимоги предявлені одночасно щодо декількох обєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням обєкта, вартість якого є найвищою.

У пунктах 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об'єктом якого є нерухоме майно, вимог іпотекодержателя.

Відтак, оскільки майно, з приводу стягнення заборгованості за оренду якого не знаходиться на території Личаківського району м. Львова, а тому дана справа є непідсудною Личаківському районному суду м. Львова.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи наведене вище та беручи до уваги, що місцезнаходженням майна, з приводу якого виник спір є: м. Львів, вул. Стрийська, 35, що відноситься до території Сихівського району м. Львова, а тому прихожу до висновку, що позовну заяву слід передати для розгляду за територіальною підсудністю до Сихівського районного суду м. Львова.

З врахування наведеного та керуючись ст.ст. 30, 31 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області (місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Січових Стрільців, 3, ) до ОСОБА_1 (79004, м. Львів, вул. Донцова, 14/4) про стягнення заборгованості передати за територіальною підсудністю на розгляд Сихівського районного суду м. Львова.

Справа передається не пізніше п'яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п'яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення до Апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова.

Ухвала складена та підписана 07 серпня 2018 року.

Суддя: Гирич С. В.