Справа № 133/2912/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1731/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слободяний О. Є.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 рокуСправа № 133/2912/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Берегового О.Ю., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання: Торбасюк О.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_3, представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Плахотнюка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №133/2912/16-ц запозовом ОСОБА_3 до Самгородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області, Козятинської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай),

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року, яке ухвалене суддею Слободяним О.Є. в приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області о 12 год. 14 хв., повний текст складено 05 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 18 листопада 1982 року по 25 травень 1999 року та з 22 січня 2004 року по 01 вересня 2006 року він працював в САТ «Самгородоьке».

22 липня 2004 року згідно розпорядження Козятинської РДА за №261 було затверджено протоколи зборів громадян, які набули права розподілу земельних часток (паїв) та узгодження меж між земельними наділами на території адміністративного підпорядкування Самгородоцької сільської ради.

Спочатку він був включений в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), оскільки на момент розподілу земельних часток (паїв) працював в САТ «Самгородоцьке», однак пізніше був виключений із зазначених списків.

Враховуючи, що на момент розпаюваня він працював в САТ «Самгородоцьке», згідно вимог ст.14 Конституції України, ст. 25 ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95, просив визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 3,62 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (на місцевості), що перебувала у колективній власності САТ «Самгородоцьке», виділивши йому із земель запасу чи резерву Самгородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що на момент прийняття рішення загальних зборів трудового колективу і пенсіонерів САТ «Самгородоцьке» від 17 травня 2002 року про затвердження списків членів господарства САТ «Самгородоцьке», які мають право на земельний пай, він був членом господарства.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 01 червня 1975 року був прийнятий на роботу до радгоспу «Самгородоцький», 22 листопада 1975 року був звільнений за власним бажанням; 20 лютого 1976 року зарахований робочим в будівельну бригаду бурякорадгоспу «Самгородоцький»; 14 січня 1977 року переведений різноробочим відділку Коритовата; 01 серпня 1980 року звільнений за власним бажанням; 18 листопада 1982 року прийнятий конюхом на відділок Коритовата; 29 листопада 1994 року у зв'язку із зміною форми власності бурякорадгосп Самгородоцький перейменовано у ВАТ «Самгородоцьке». 01 вересня 1995 року в зв'язку з реорганізацією господарства ВАТ «Самгородоцьке» перейменовано на САТ «Самгородоцьке».

25 травня 1999 року позивач ОСОБА_3 був звільнений з роботи за прогули; 22 січня 2004 року був прийнятий робочим на відділок Коритовата; 01 вересня 2006 року звільнений з роботи за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з архівних витягів з книг нарахування заробітної плати по САТ «Самгородоцьке», позивач ОСОБА_3 працював та йому нараховувалась заробітна плата в САТ «Самгородоцьке» з листопада 1982 року по травень 1999 року включно, та з лютого 2004 року по вересень 2006 року включно (а.с.52-56).

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку(пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» правона земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку(пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Су'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Згідно рішення загальних зборів трудового колективу і пенсіонерів САТ «Самгородоцьке» від 17 травня 2002 року було затверджено списки членів господарства САТ «Самгородоцьке», які мають право на земельний пай (а.с.24-26).

Позивач на той час в господарстві не працював, не був членом САТ «Самгородоцьке», тому, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 правомірно не був включений у зазначений список.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент прийняття рішення загальних зборів трудового колективу і пенсіонерів САТ «Самгородоцьке» від 17 травня 2002 року про затвердження списків членів господарства САТ «Самгородоцьке», які мають право на земельний пай, про те, що позивач ОСОБА_3 був членом господарства, суду не було надано.

На підставі рішення загальних зборів трудового колективу і пенсіонерів САТ «Самгородоцьке», 22 липня 2004 року Козятинською РДА було прийняте рішення про затвердження протоколу зборів громадян, які набули права розподілу земельних часток(паїв) та узгодження меж між земельними наділами на території адміністративного підпорядкування Самгородоцької сільської ради (а.с.16).

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимогЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що на час прийняття рішення загальних зборів трудового колективу і пенсіонерів САТ «Самгородоцьке» від 17 травня 2002 року про затвердження списки членів господарства САТ «Самгородоцьке», які мають право на земельний пай, позивач був членом господарства та відповідно, мав право як член КСП на отримання паю у власність.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що запис у трудовій книжці свідчить про те, що він був членом САТ «Самгородцьке» є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт перебування у трудових відносинах з сільськогосподарським товариством не породжує у ньому членства, оскільки таке членство не виникає автоматично у зв'язку з наявністю трудових відносин, а можливе лише шляхом дотримання процедури вступу до членів підприємства.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а тому відсутні підстави для його скасування.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 серпня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Береговий О.Ю.

Рибчинський В.П.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.