Справа № 449/786/16 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/1685/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевич А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю - представників апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Стрілківської сільської ради про усунення перешкод у прийомі - передачі межових знаків,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року позовні вимогиОСОБА_6 до ОСОБА_5, Стрілківської сільської ради про усунення перешкод у прийомі - передачі межових знаків - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_6 у прийомі-передачі межових знаків на зберігання, щодо земельної ділянки площею 0,2140 га, яка знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, 73 в с. Малі Ланки Перемишлянського району Львівської області.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року оскаржив представник відповідача ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що 14 вересня 2016 року в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_5 було заявлено клопотання в порядку ч. 1 п.2 ст.207 ЦПК України щодо постановлення судом ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Однак, 13 жовтня 2016 року судом було відхилено дане клопотання.

Крім того, судом першої інстанції було відмовлено і в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі на час, поки триватиме досудове та судове слідство.

Вважає, що оскаржуване рішення суду в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкод позивачу ОСОБА_6 у прийомі - передачі межових знаків на зберігання щодо земельної ділянки, площею 0,2140 га., яка знаходиться за адресою : вул. Івана Франка, 73, с. Малі Ланки Перемишлянського району Львівської області, не підлягало задоволенню, оскільки таке погодження (підписання) є правом, а не обов`язком суміжного землекористувача. На думку апелянта, дане зобов`язання мало стосуватися Стрілківської сільської ради, а не відповідача, щодо розгляду питання погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 та прийому-передачі межових знаків на зберігання щодо земельної ділянки по вул. Івана Франка, 73, с. Малі Ланки Перемишлянського району Львівської області. Натомість, позивач вказаної позовної вимоги до Стрілківської сільської ради не заявляла.

Просить рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_6 у прийомі-передачі межових знаків на зберігання, щодо земельної ділянки площею 0, 2140 га., яка знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, 73, с. Малі Ланки Перемишлянського району Львівської області та стягнення судових витрат та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 1, 4 ЦК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Так, за приписами ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Відповідно до роз'яснень, п. 4 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_6 України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Згідно вимог ст. 22 Закону України «Про землеустрій», землеустрій здійснюється на підставі договорів між юридичними, фізичними особами та розробниками документації із землеустрою. Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 26 вищевказаного Закону розробниками документації із землеустрою є юридичні та фізичні особи, які отримали ліцензію на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України та договором.

Відповідно до пункту "г" ч. 1 та ч. 2 ст. 27 згаданого Закону замовники документації із землеустрою визначають за погодженням із розробником документації з землеустрою вартість робіт, термін їх виконання і порядок їх оплати. Замовники документації за рахунок власних коштів мають право на вибір розробника та укладання з ним договору, якщо інше не передбачено законодавством України.

Як зазначено в ч. 9 ст. 118 ЗК України, проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органом архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Обов'язковою умовою проекту землеустрою є план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки. Згідно п. б ч. 2 ст. 198 ЗК України кадастровий план виготовляється в результаті вчинення певних дій, в тому числі погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Частиною 1 ст. 56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає зокрема акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2014 року позивачка ОСОБА_6, звернулася до Стрілківської сільської ради з заявою, в якій просила передати їй в приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,2140 га.

17 лютого 2014 року на відкритому засіданні сесії Стрілківськкої сільської ради було прийнято рішення №21 "Про надання дозволу гр. ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)''.

Як вбачається з матеріалів справи та знайшло своє підтвердження в ході судового розгляд справи, з присадибною земельною ділянкою позивачки ОСОБА_6 межують дві земельні ділянки, а саме: присадибна ділянка та ділянка для ведення особистого селянського господарства по вулиці Івана Франка, 74, с. Малі Ланки Перемишлянського району, що належать відповідачу ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2013 року - земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.25 га і Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2013 року земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, ведення особистого підсобного господарства, площею 0, 068 га.

Судом також встановлено, що 27 липня 2016 року, що на вимогу ліцензованої землевпорядної організації ФОП «ОСОБА_7Я.» щодо погодження існуючої межі між земельними присадибними ділянками сторін в акті прийому - передачі межових знаків на зберігання, позивачка надала такий представнику ОСОБА_5- ОСОБА_3 для ознайомлення і погодження підписом. Однака, ні відповідач, ні її представник не відреагували на таке і відмовилися поставити підпис в акті прийомі-передачі межових знаків на зберігання від 27 липня 2016 року, про що було складено відповідний акт, що, в свою чергу, свідчить про непогодження межі між їх присадибними земельними ділянками, що знаходяться по вул. Івана Франка села Малі Ланки.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_6 посилалась на те, що на її вимоги щодо усунення перешкод у погодженні межі, володінні та користуванні присадибною земельною ділянкою, відповідач ОСОБА_5 по теперішній час продовжує чинити їй перешкоди у прийомі межових знаків на зберігання між присадибними земельними ділянками, оскільки не бажає погодити прийняти такі межові знаки між їхніми присадибними земельними ділянками, а вона через це не може виготовити повністю ( в т.ч, завершити виготовлення ФОП «ОСОБА_7Я.») технічної документації із землеустрою присадибної земельної ділянки та подати таку до Стрілківської сільської ради на затвердження .

Виходячи з аналізу ст.ст. 126, 198 ЗК України у зміст терміну "погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами" покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у т.ч. і за рішенням суду.

Стаття 198 ЗК України вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки...".

З положень ст.198 ЗК України не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Зазначене свідчить, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації.

Крім того, чинне законодавство України не передбачає обов'язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок.

У цьому випадку відмова відповідачів у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача може мати для позивача негативні наслідки, однак це не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами, або як порушення прав позивача, так як така відмова є формою реалізації відповідачем свого права.

Оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача зі сторони відповідачів відбулося у формі відмови, то таке погодження має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача, та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.

За положеннями ч. ч. 1, 10, 11 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього кодексу. Відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано рішення Стрілківської сільської ради, за результатами розгляду на пленарному засіданні ради - сесії з питання не погодження межі спірної земельної ділянки ОСОБА_6

З огляду на наведене та зважаючи на те, що відмова відповідача підписати, погодити ОСОБА_8 прийому-передачі межових знаків на зберігання не призвела до порушення прав позивача на набуття права власності на земельну ділянку, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2.

При цьому, колегія суддів звертає увагу сторін, що вони не позбавлені можливості оскаржувати рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення земельного спору у спосіб та в порядку, що визначений чинним законодавством України, або звертатись до суду для вирішення цього спору після його розгляду органом місцевого самоврядування.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з позивача ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 606 грн. 32 коп. судового збору, сплаченого останньою за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Стрілківської сільської ради про зобовязання не порушувати правил добросусідства, не чинити перешкод у прийомі-передачі межових знаків на зберігання (погодженні меж земельної ділянки) щодо земельної ділянки площею 0,2140 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, 73 в с. Малі Ланки Перемишлянського району Львівської області, надання позивачу дозволу на затвердження технічної документації без згоди суміжного землекористувача - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 606 грн. 32 коп. судового збору, сплаченого останньою за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного ОСОБА_6 протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 липня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8