РІШЕННЯ

Іменем України

19.12.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування первинного позову, Позивач ОСОБА_1 покликається на те, що 08 лютого 2016 року помер його батько ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1. Після закінчення шестимісячного строку йому стало відомо, що 10 листопада 2010 року його батько ОСОБА_5 склав заповіт, за яким заповів свою квартиру відповідачу у справі ОСОБА_2. З часу смерті спадкодавця пройшло понад шість місяців, але Позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на спадщину за законом, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Дані документи знаходяться у відповідача 1, який відмовляється їх надати.

Не визнавши позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині та визнання права власності в порядку спадкування.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник в судове засідання повторно не зявились, проте про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Відповідно п. 3 ч. І ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки крім випадку якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою від 19.12.2018 року позовну заяву за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині та визнання права власності в порядку спадкування залишено без розгляду.

У судову засідання позивач та його представник не зявились, подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Просять позов задовольнити. Проти зустрічного позову заперечують та просять у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, проте про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі, а тому суд приходить до висновку що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 08 лютого 2016 року, помер батько позивача ОСОБА_5. Після її смерті залишилось спадкове майно квартира АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтво про право власності на житло від 06.05.1996 року, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 22003770 від 26.02.2009 року та свідоцтва про право на спадщину за законом .

Відповідно до вимог ч. 1ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ст. ст.1216,1217,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідност.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.ч.1,2ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, визначений ст. 1241 ЦК є вичерпним і не підлягає розширювальному тлумаченню.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З постанови приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (постанова від 30.08.2016 року № 269/02-31) вбачається, що нотаріусом позивачу було розяснено, що йому слід звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування.

Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до положень ст.ст.316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.292 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положенням п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що судовому розгляду підлягають вимоги про визнання права на спадщину за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 1/4 частку квартири квартиру АДРЕСА_2, оскільки є єдиним можливим способом захисту порушених прав позивача, а тому позов підставний, слід його задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, померлого 08 лютого 2016 року, яке складається з 1/4 частки квартири АДРЕСА_3.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ванівський Ю.М.