АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2675/17 Номер провадження 22-ц/786/1454/18Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Абрамова П.С., Бутенко С.Б.

розглянула в порядку спрощеного провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в складі судді Іващенка А.М. від 15 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Лубенської районної державної адміністрації, третя особа Відділ у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай) з отриманням відповідних правовстановлюючих документів,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 3,89 умовних кадастрових гектари на території Засульської сільської ради Лубенського району, з отриманням відповідних правовстановлюючих документів.

Вказував, що протягом 2 місяців, а саме з 22.02.1994 року по 25.04.1994 року, працював на посаді помічника лісника в АФТ «Росія», був звільнений в зв'язку з призовом на службу в армію, а отже, як колишній член підприємства, який в свій час не був внесений до списку осіб, що мають право на земельну частку, має право на пай після розпаювання вказаних земель.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Лубенської районної державної адміністрації, третя особа Відділ у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай) з отриманням відповідних правовстановлюючих документів відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обґрунтована тим, що позивач на час видачі державного акту на право колективної власності на землю був звільнений з АТФ «Росія» та не відносився до її членів, які мали право на отримання земельного паю. При цьому, був звільнений у зв'язку з призовом на військову службу, після її проходження на роботу в підприємство не повертався і на час розпаювання земель ніякого відношення до ЕКСП «Сула», яке перетворене з КСП «Росія», не мав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення його вимог .

Доводи апеляційної скарги обумовлені відсутністю доказів щодо вибуття його з членів підприємства, а отже на думку апелянта, він, як колишній член підприємства, має право на земельну частку (пай).

У відзивах на апеляційну скаргу Лубенська РДА та Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема вказують, що позивач на час паювання земель в господарстві не працював, членом підприємства не являвся, тому обґрунтовано не був включений до списку осіб, який являвся додатком до державного акту на право колективної власності на землю. Крім того, вважають, що ОСОБА_2 було пропущено строк позовної давності з огляду на той факт, що з часу розпаювання земель минуло 22 роки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом та вбачається з копії трудової книжки колгоспника ОСОБА_2 згідно записів в розділі «Членство в колгоспі», останній після навчання в Лубенському лісному технікумі, був прийнятий 22.02.1994 року на роботу в акціонерне фермерське товариство «Росія» на посаду помічника лісника, а 25.04.1994 року звільнений з роботи в зв'язку з призовом в ряди армії

З архівної довідки №07-02/С-62 від 06.09.2017 року також вбачається, що у протоколі №1 зборів уповноважених членів акціонерно-фермерського товариства «Росія» 11.02.1994 року є рішення про прийняття в члени товариства ОСОБА_2

Одночасно, у протоколі №3 засідання правління АФТ «Росія» від 05.02.1994 року є рішення про працевлаштування та рекомендування зборам уповноважених прийняти в члени товариства ОСОБА_2 помічником лісника з 22.02.

Архівними довідками Лубенської РДА №07-03/С-33 та №07-03/С-32 підтверджується факт перетворення та зміна назви протягом 1995 року АФТ «Росія» на КСП «Росія», а в подальшому КСП «Росія» на Експериментальне колективне сільськогосподарське підприємство (ЕКСП) «Сула».

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серія ПЛ-24, виданого 10.12.1996 року ЕКСП «Сула» передано у колективну власність 1281,3 га землі для ведення сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Лубенської райдержадміністрації від 23.02.2001 року затверджено розмір земельної частки (паю) в ЕКСП «Сула» 3,89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

У письмовому поясненні відділу у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області зазначено, що в додатку 1 «Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», який є невід'ємною частиною до Державного акту прізвище ОСОБА_2 включено не було.

Згідно п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України наданих при узагальненні судової практики розгляду судами земельних спорів, право на земельний пай мають направлені на навчання особи, якщо вони залишаються членами КСП, військовослужбовці строкової служби, якщо вони теж залишалися членами КСП, жінки члени КСП, які перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю або пологами чи по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також члени КСП, які займали виборні посади в органах державної влади або місцевого самоврядування, якщо збереження за ними членства в КСП передбачено його статутом.

Отже, законодавчо визначено, що право на отримання земельної частки (паю) нерозривно пов'язане з членством в колективному підприємстві.

Позивачем не заперечується, що 25.05.1994 року він був звільнений з АФТ «Росія» у зв'язку з призовом на військову службу, на якій, згідно наданих доказів перебував з 10.05.1994 року по 07.11.2001 року.

Тобто, після закінчення дійсної строкової служби, ОСОБА_2 обрав своїм новим місцем роботи проходження військової служби, з якої звільнився в званні прапорщика.

Таким чином, на час розпаювання земель в ЕКСП «Сула» позивач на підприємстві не працював, його членом не являвся. При цьому, відсутність позивача не була пов'язана з проходженням строкової військової служби, яка на той час вже скінчилась, а відтак не може вважатись тимчасовою, оскільки останній після лав Української армії до свого підприємства не повернувся, обравши новий рід занять та нову роботу.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зазначивши, що ОСОБА_2 не був членом ЕКСП «Сула» на час отримання підприємством державного акту про право колективної власності на землю, на самому підприємстві не працював у підприємстві, а відтак не набув права на отримання земельного паю.

Також місцевим судом вірно звернуто увагу на заперечення відповідачів стосовно пропуску позивачем строку позовної давності, обов'язковість застосування якої визначено положеннями ст. 75 ЦК УРСР, оскільки з часу розпаювання земель ЕКСП «Сула» минуло 22 роки, а при звернення до суду ОСОБА_2 не наведено жодних поважних причин такого пропуску строку.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Так, не заслуговують на увагу доводи апелянта про збереження за ним членства на підприємстві в зв'язку з призовом на військову службу, що передбачено положеннями Статуту КСП «Росія» в редакції станом на 1995 рік.

Так, дійсно в розділі «Членство в підприємстві, права і обов'язки членів підприємства» зазначено, що членство на підприємстві зберігається за працівниками, які тимчасово вибули із підприємства у випадках : проходження дійсної строкової військової служби.

Між тим, позивач припинив свої відносини з підприємством не тимчасово, оскільки після проходження строкової військової служби до КСП не повернувся. Сам процес приватизації відбувався в 1996 році, коли ОСОБА_2 вже закінчив проходження строкової військової служби, а перебував на військовій службі, тобто самостійно обрав собі нову роботу.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, яким суд відмовив по суті в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2, вірно застосувавши норми матеріального права, за відсутністю порушень норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 липня 2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.