Провадження № 22-ц/779/142/2018
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д., з участю ОСОБА_1, представника Головного управління юстиції в Івано-Франківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотання Головного управління юстиції в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Суду Бендер (Республіка Молдова) від 23.02.2016 року по цивільній справі № 2-2/2016 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових коштів на лікування неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду під головуванням судді Пастернак І.А. від 07 грудня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Головне управління юстиції в Івано-Франківській області звернулось в суд в інтересах ОСОБА_2 з клопотанням про визнання і надання дозволу на виконання на території України рішення Суду Бендер (Республіка Молдова) від 23.02.2016 року по цивільній справі № 2-2/2016 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових коштів на лікування неповнолітніх дітей.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07 грудня 2017 року клопотання задоволено.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Суду Бендер (Республіка Молдова) від 23.02.2016 року по цивільній справі № 2-2/2016 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових коштів на лікування неповнолітніх дітей.

Відповідно до рішення Суду Бендер (Республіка Молдова) від 23.02.2016 року по цивільній справі № 2-2/2016 стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, проживаючої в АДРЕСА_2, додаткові витрати на лікування дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1 000,00 лей, що згідно курсу НБУ станом на 07.12.2017 року становить 1 577 (одну тисячу п"ятсот сімдесят сім) грн. 38 коп. щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду, 19.04.2005 року по 26.10.2010 року і починаючи з 26.10.2010 року в розмірі 600 лей, що згідно курсу НБУ станом на 07.12.2017 року становить 946 (дев"ятсот сорок шість) грн. 43 коп. щомісячно на лікування неповнолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і до її виздоровлення. Додаткові витрати постановлено перераховувати на вказані ОСОБА_2 банківські реквізити.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає що при її постановлені було порушено норми матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що його не було повідомлено про час і місце розгляду справи згідно порядку встановленому міжнародними договорами між Україною та Республікою Молдова та чинним Цивільним процесуальним кодексом Республіки Молдова, а шляхом направлення листа на поштову адресу відповідача.

Будь-яких документів, які передбачені чинним законодавством України та Республіки Молдови (копій позовної заяви, копій документів, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги) через пошту йому не надсилалося.

Як вбачається із резолютивної частини рішення суду Бендер від 23.02.2016 року суд вирішив стягнути з нього на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1000 лей щомісяця з часу подачі позовної заяви 19.04.2005 р. до 26.06.2010 року і для лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_4 600 лей щомісяця з 26.06.2010 року до одужання.

Однак відповідно до ст.391 ЦПК України заборгованість по сплаті періодичних платежів може бути стягнена тільки за останні 3 роки - тобто за період, починаючи не раніше, ніж з 27.10.2014 року.

Апелянт зазначає, що загальна сума, що підлягає стягненню з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на грудень 2017 року становить 187 077, 44 грн при його пенсії по інвалідності в розмірі близько 1400 грн та з врахуванням, що на його утриманні знаходяться його літні батьки, малолітня дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5. Також розмір додаткових витрат є надзвичайно великим і не може бути стягнутий без завдання шкоди його здоров'ю та членів його сім'ї.

Просить скасувати дану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про виконання рішення іноземного суду на території України.

Відповідно до вимог ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Судом встановлено, що рішенням суду Бендер від 23.02.2016 року в справі №2-2/2016 стягнуто з відповідача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродження РФ, м. Южно-Сахалінск, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь позивачки ОСОБА_2, проживаючої в АДРЕСА_2, додаткові витрати на лікування дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1 000,00 лей щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду, 19.04.2005 року по 26.10.2010 року і починаючи з 26.10.2010 року в розмірі 600 лей щомісячно на лікування неповнолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і до її виздоровлення, в решті позовних вимог позивачці відмовлено (а.с.10-33).

Згідно даних, що містяться у матеріалах справи вбачається, що на дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку ухвалою цивільної колегії Адміністративних Правопорушень Апеляційної палати Кишинэу від 09.11.2016 року було відхилено (а.с.34-40).

Такі докази, які досліджено у встановленому порядку судом першої інстанції, є підставою для спростування твердження ОСОБА_1, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, тому судом обґрунтовано відхилені як такі, що не відповідають дійсності.

Крім цього, згідно довідок судді суду Аненій Ной Плешка Аурелія, рішення суду Бендер від 23.02.2016 року по цивільній справі №2-2/2016 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових коштів на лікування неповнолітніх дітей вступило в законну силу 09 грудня 2016 року і підлягає виконанню. Рішення суду також на території Республіки Молдова не виконувалося. Відповідач ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлений про день, місце і час судового засідання по даній цивільній справі (а.с. 5, 7, 9).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відсутні підстави, визначені ст. 396 ЦПК України для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання наведеного судового рішення, які діяли на час вирішення даного клопотання.

Відповідно до положень Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 13.12.1993 року, суд дійшов правильного висновку, що клопотання Головного управління юстиції в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Суду Бендер (Республіка Молдова) від 23.02.2016 року по цивільній справі № 2-2/2016 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових коштів на лікування неповнолітніх дітей підлягає до задоволення.

Відсутні також підстави, наведені у ст. 468 ЦПК України для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання наведеного судового рішення у чинній редакції на день розгляду клопотання у суді апеляційної інстанції.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального права при вирішенні даного клопотання не знайшли свого підтвердження. При цьому слід зазначити, що при вирішенні даного питання судом не перевірялася правильність вирішення іноземним судом позовних вимог. Питання оскарження по суті такого рішення є правом сторони спору і реалізується нею в суді іноземної держави і ним застосовано право на апеляційне оскарження рішення в суді Республіки Молдова.

Також судом першої інстанції не порушено вимог ст. 463 ЦПК України, відповідно до якої рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Оскільки рішення іноземного суду в даному випадку вступило в законну силу 09 грудня 2016 року, тому трирічний строк для пред'явлення його до виконання в Україні не пропущений. Доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції оскаржувану ухвалу постановлено з доодержанням норм матеріального та процесуального права, тому її слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 07 грудня 2017 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко