Справа 206/3543/18
Провадження 2-о/206/761/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

присяжних: Міненко Г.І.,

Бублейник Ю.Ю.,

при секретареві Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому виїзному судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги,

за участю:

прокурора Лихолата Б.Д.,

представника заявника, лікаря-психіатра Гринчишина О.В.

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_3.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.06.2018 р. ОСОБА_3 був госпіталізований до психіатричного стаціонару.

За думкою комісії лікарів, хворий обумовлює безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах.

ОСОБА_3 письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не надав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

У судовому засіданні лікар-психіатр пояснила, що заінтересована особа дійсно потребує психіатричної допомоги, однак, дані про останню не встановлені, оскільки документів які б підтвердили та ідентифікували її особу відсутні.

У судовому засіданні прокурор, висловив думку про те, що зазначена заява не підлягає задоволенню в зв'язку з неможливістю ідентифікувати особу госпіталізованого.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Главою 10 (ст.ст.339-342) ЦПК України та Закону України «Про психіатричну допомогу» врегульовано порядок розгляду заяви про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ч. 4 ст.217 ЦПК України, головуючий встановлює особи тих, хто бере участь у судовому засіданні, а також перевіряє повноваження представників.

Під час розгляду справи заявником не було підтверджено особу госпіталізованого громадянина, у самої особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги, також відсутні будь-які документи з її даними, в зв'язку з чим встановити особу відносно якої розглядається питання - не представляється можливим.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі."Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року)

Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність у зацікавленої особи будь-якого документу, який би дав можливість суду встановити її особу, місце проживання (реєстрації), суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви КЗ «ДКПЛ» ДОР слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради (місцезнаходження 49115, м. Дніпро, вул. Бехтєрєва, 1) про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2018 року.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук

Присяжні: Г.І. Міненко

Ю.Ю. Бублейник