АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/235/18 Справа № 196/1439/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з уточненим позовом до ОСОБА_4, Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що 12 квітня 2015 померла ОСОБА_6, мати ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_3

Зазначали, що ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 01 березня 2002 року.

Вказували, що після смерті ОСОБА_6 залишився ряд спадкового майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області; нежитлова будівля кафе "Івушка", яке розташоване по вул.Калініна,51 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області; автомобіль НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 549575 на імя ОСОБА_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 30 березня 2011 року; автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС 191289 на імя ОСОБА_4, реєстраційний номер НОМЕР_3 рік випуску - 2007, дата реєстрації транспортного засобу 05 вересня 2007 року; комбайн марки СК-5, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058409 на імя ОСОБА_4, реєстраційний номер АА 21 739, рік випуску - 1991, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року; трактор колісний марки МТЗ-80, свідоцтво про реєстрацію машини АС 014 013 на імя ОСОБА_4, реєстраційний номер 197 85 АЕ, рік випуску - 1983, дата реєстрації транспортного засобу 15 березня 2010 року; причеп марки ПСЄ-20-1, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058410 на імя ОСОБА_4, реєстраційний номер АА 021 39, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року.

Посилаючись на те, що вони мають право на частку в спадковому майні просили суд ухвалити рішення, яким визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6; встановити факт, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області; нежитлову будівлю кафе "Івушка", яке розташоване по вул.Калініна,51 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області; автомобіль НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 549575, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 30.03.2011; автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС 191289, реєстраційний номер НОМЕР_3 рік випуску - 2007, дата реєстрації транспортного засобу 05 вересня 2007 року; комбайн марки СК-5, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058409, реєстраційний номер АА 21 739, рік випуску - 1991, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003; трактор колісний марки МТЗ-80, свідоцтво про реєстрацію машини АС 014 013, реєстраційний номер 197 85 АЕ, рік випуску - 1983, дата реєстрації транспортного засобу 15 березня 2010 року; причеп марки ПСЄ-20-1, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058410, реєстраційний номер АА 021 39, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року, становила 1/2 частку; визнати за кожним з них по 1/6 частки на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області; нежитлову будівлю кафе "Івушка", яке розташоване по вул.Калініна,51 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області; автомобіль НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 549575, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 30 березня 2011 року; автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС 191289, реєстраційний номер НОМЕР_3 рік випуску - 2007, дата реєстрації транспортного засобу 05 вересня 2007 року; комбайн марки СК-5, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058409, реєстраційний номер АА 21 739, рік випуску - 1991, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року; трактор колісний марки МТЗ-80, свідоцтво про реєстрацію машини АС 014 013, реєстраційний номер 197 85 АЕ, рік випуску - 1983, дата реєстрації транспортного засобу 15 березня 2010 року; причеп марки ПСЄ-20-1, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058410, реєстраційний номер АА 021 39, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року; визнати за кожним з них по 1/6 частки на квартиру №41, що знаходиться в м.Дніпро по вул.Будьонного,47, 1/2 якої належала померлій ОСОБА_6

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним уточненим позовом до ОСОБА_5, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_7 та Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 01 березня 2002 року уклав шлюб з ОСОБА_6

Вказував, що за час шлюбу ними було набуто ряд рухомого та нерухомого майна, померлій ОСОБА_6 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, яку вона успадкувала у 2009 році після смерті своєї доньки ОСОБА_8

Зазначав, що за час шлюбу ними, крім іншого майна, було придбано нежитлову будівлю кафе "Івушка", яке розташоване по вул.Калініна,51 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області, право власності на яке було оформлене на ОСОБА_6

Посилаючись на те, що нотаріус постановою від 03 листопада 2015 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на кафе, просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності за законом в порядку спадкування на 2/3 частки нежитлової будівлі кафе "Івушка", яке розташоване по вул.Калініна,51 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволені частково. Встановлено, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4 на майно становила 1/2: нежитлову будівлю кафе "Івушка", яке розташоване по вул.Калініна,51 в с. Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області; автомобіль НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 549575, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 30 березня 2011 року; автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС 191289, реєстраційний номер НОМЕР_3 рік випуску - 2007, дата реєстрації транспортного засобу 05 вересня 2007 року; комбайн марки СК-5, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058409, реєстраційний номер АА 21 739, рік випуску - 1991, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року; трактор колісний марки МТЗ-80, свідоцтво про реєстрацію машини АС 014 013, реєстраційний номер 197 85 АЕ, рік випуску - 1983, дата реєстрації транспортного засобу 15 березня 2010 року; причеп марки ПСЄ-20-1, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058410 на імя ОСОБА_4, реєстраційний номер АА 021 39, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом, за кожним по 1/6 частки, на нежитлову будівлю кафе "Івушка", яке розташоване по вул.Калініна,51 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області; автомобіль НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 549575, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 30 березня 2011 року; автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС 191289, реєстраційний номер НОМЕР_3 рік випуску - 2007, дата реєстрації транспортного засобу 05 вересня 2007 року; комбайн марки СК-5, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058409, реєстраційний номер АА 21 739, рік випуску - 1991, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року; трактор колісний марки МТЗ-80, свідоцтво про реєстрацію машини АС 014 013, реєстраційний номер 197 85 АЕ, рік випуску - 1983, дата реєстрації транспортного засобу 15 березня 2010 року; причеп марки ПСЄ-20-1, свідоцтво про реєстрацію машини АБ 058410 на імя ОСОБА_4, реєстраційний номер АА 021 39, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом, за кожним по 1/6 частки, на квартиру №41, що знаходиться в м.Дніпро по вул.Будьонного,47, 1/2 якої належала померлій ОСОБА_6 Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частки нежитлової будівлі кафе "Івушка", яке розташоване по вул.Калініна,51 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало на праві власності померлій ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири №41, що знаходиться в м.Дніпро по вул.Будьонного,47, 1/2 якої належала померлій ОСОБА_6 Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині невизнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області та права спадкування за законом на це майно, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що хоча спірний будинок і належав відповідачу ОСОБА_4 на праві власності, втім саме за час шлюбу з 2001 по 2015 рік в ньому були здійснені всі переобладнання та його вартість істотно збільшилась.

08 вересня 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 01 березня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено шлюб.

За час перебування у шлюбі подружжям було набуто ряд рухомого та нерухомого майна.

Так, в період шлюбу ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 27 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №769, придбала нежитлову будівлю кафе "Івушка", що розташоване по вул.Калініна,51 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області. Зазначена нежитлова будівля кафе "Івушка" зареєстрована в ОКП "Царичанське БТІ" 02 червня 2004 року за ОСОБА_6, про що свідчить витяг №3742372 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Також під час шлюбу ОСОБА_6 набула право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частки квартири №41, що знаходиться в м.Дніпро по вул.Будьонного,47, після смерті своєї доньки ОСОБА_8

В свою чергу на підставі документів, долучених до справи, за ОСОБА_4, як власником, зареєстрована така техніка: комбайн марки СК-5, відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ 058409, реєстраційний номер АА 21 739, рік випуску - 1991, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року; причеп марки ПСЄ-20-1, відповідно до свідоцтво про реєстрацію машини серії АБ 058410, реєстраційний номер АА 021 39, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 29 грудня 2003 року; автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС 191289, реєстраційний номер НОМЕР_3 рік випуску - 2007, дата реєстрації транспортного засобу 05 вересня 2007 року; трактор колісний марки МТЗ-80, відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії АС 014013, реєстраційний номер 197 85 АЕ, рік випуску - 1983, дата реєстрації транспортного засобу 15 березня 2010 року; автомобіль НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 549575, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску - 1988, дата реєстрації транспортного засобу 30 березня 2011 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_10, яка померла 06 березня 1990 року, було успадковано будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у Дніпропетровській області Царичанський район с.Прядівка по вул.Леніна,2.

12 квітня 2015 року ОСОБА_6 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на ряд майна.

Спадкоємцями ОСОБА_6 за законом є позивачі по справі ОСОБА_2 - донька, ОСОБА_3 - онук (син померлої ОСОБА_8, доньки ОСОБА_6І.) та відповідач ОСОБА_4 - чоловік.

Частково задовольняючи первісний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з часткової доведеності та обґрунтованості їхніх позовних вимог.

Колегія судді погоджується з таким висновком суду першої інстанції та звертає увагу на те, що позивачем ОСОБА_2 рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні її позову про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області та визнання права спадкування за законом не цей будинок.

Відповідно до статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Норми статей 57,60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду обєктами спільної сумісної власності подружжя.

Головним критерієм поділу майна як обєкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4)житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5)земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

У статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суд повинен встановити належне спадкодавцю, на час його смерті, майно, яке входить до складу спадщини, а також зясувати чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя будинку та, як наслідок, визнання за позивачем права на спадкування частини цього будинку, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що даний будинок був набутий саме ОСОБА_4 до укладання шлюбу з померлою ОСОБА_6, а тому позов у даній частині не може бути задоволений.

Позивачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами факту того, що вона має право на будинок, який було успадковано чоловіком її матері у 1990 році, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_6, посилання апеляційної скарги не те, що основні перебудови та ремонти, за рахунок яких будинок значно збільшився у своїй вартості, було здійснено саме в період з 2001 по 2015 роки є недоведеними.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України (у редакції закону, чинному на момент виникнення спірних правовідносин).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обовязок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції було задоволено клопотання ОСОБА_2 та ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу саме з метою зясування ряду питань: 1. Чи відповідають фактичні будівлі та споруди домоволодіння по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області даним технічного паспорта на цей житловий будинок від 12 квітня 1991 року? 2. Якщо дані не відповідають, то в чому полягає невідповідність? Чи є це наслідком поточного ремонту чи реконструкції проведених в період з 01 березня 2002 року по 12 квітня 2015 року? 3. Яка ринкова вартість зроблених ремонтних робіт та використаних будівельних матеріалів в домоволодінні по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області? 4. Яка ринкова вартість домоволодіння по вул.Леніна,2 в с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області з урахуванням перебудови станом на 12 квітня 2015 року і на дату дослідження, та яка ринкова вартість згідно технічного паспорта від 12 квітня 1994 року на житловий будинок (т.2 а.с.82-83)

Втім ухвала суду не була виконана спочатку через неоплату експертизи саме ОСОБА_2 (т.2 а.с.151).

27 січня 2017 року складено повідомлення про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи через незадоволення клопотання про надання додаткових матеріалів (т.2 а.с.218-221).

Доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову, не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними обставинами справи і положеннями законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального й процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_11