ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

м.Суми

Справа №592/1509/18

Номер провадження 22-ц/788/989/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2018 року в складі судді Литовченка О.В., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який 05 квітня 2016 року змінив прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», є її сином та відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_3 сину виповнилося 18 років, але на даний час він навчається в школі в 11-му класі і потребує матеріальної допомоги на навчання та лікування. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплачувати аліменти в необхідному розмірі, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 50 % від заробітку (доходу) відповідача щомісячно на період навчання, до досягнення ним 23 років, в залежності від того, яка з зазначених обставин настане першою.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 13.02.2018 року до закінчення сином, ОСОБА_3, навчання, але не довше, ніж до досягнення 23 років.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зробив помилкові висновки про фінансовий стан сторін у справі та не врахував, що вона не може надавати однакову з батьком допомогу сину. Крім того, суд не надав належної оцінки тому, що дитина має поганий стан здоров'я, тоді як платник аліментів має добрий стан здоров'я, не має утриманців, має високий рівень доходу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, спростовуючи доводи скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_2, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_5 НОМЕР_1 від 04 вересня 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Суми, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с. 6).

Як вбачається з свідоцтва про зміну імені, ОСОБА_5 НОМЕР_2 від 05 квітня 2016 року, виданого Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінив 05 квітня 2016 року прізвище на Линка, про що складено відповідний актовий запис № 13 (а.с. 8).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є повнолітнім та навчається в 11-Б класі КУ «Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1 ім. В. Стрельченка м. Суми». Строк навчання до 25 травня 2018 року (а.с. 12). ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю (а.с. 13) та перебуває на її утриманні.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 мотивоване тим, що син сторін по справі є повнолітнім, проте продовжує навчання і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а батько має можливість надавати таку допомогу в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення 23 років.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, судом першої інстанції враховано можливість надання відповідачем такої допомоги та обставини, зазначені у ст. 182 СК України, зокрема, стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальне становище сторін, зокрема, що відповідач працевлаштований, має щомісячний дохід 8000 грн.

Доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними.

Разом з цим, суд врахував роз'яснення, які містяться в пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довела, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти у розмірі 50 % від заробітку (доходу) щомісячно.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Оскільки подаючи відзив на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 подав нові докази, які не були подані до суду першої інстанції без обґрунтування об'єктивно незалежних від нього причин неможливості їх подання до суду першої інстанції, апеляційний суд не бере їх до уваги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук