АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/938/18Головуючий по 1 інстанції - Середа Л.В.
Категорія: 30 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегія суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючої Нерушак Л.В.

Суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

за участю секретаря Наконечної М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідачі - СТОВ «Пальміра»; ПАТ «УПСК»

третя особа ОСОБА_4-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Середи Л.В. у залі судових засідань Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області о 10 год. 00 хв., у справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» (правонаступник СТОВ «Придніпровський Край»), Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,:

в с т а н о в и в :

06 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся в Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до СТОВ «Пальміра»(правонаступник СТОВ «Придніпровський Край»), ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 листопада 2017 року у м. Золотоноша на перехресті вул. Пушкіна-Піддубного з вини ОСОБА_4 відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_4, керуючи автомобілем ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1, власником якого є СТОВ «Пальміра», не надав переваги в русі автомобілю Opel, д.н.з.НОМЕР_2, за кермом якого був позивач ОСОБА_3

Вина ОСОБА_4 у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди визнана постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 січня 2018 року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача ОСОБА_3 отримав значні технічні пошкодження, вартість матеріальних збитків яких, за оцінкою проведеною ПП «Консультант» становить 28428,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт від 19 січня 2018 року, що проводилась ФОП ОСОБА_5, вартість ремонту пошкодженого автомобіля позивача склала 33570,00 грн. Також позивач посилається, що поніс витрати на проведення незалежної оцінки в сумі 1000,00 грн.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що в результаті спричиненої дорожньо - транспортної пригоди він зазнав душевних страждань, тому просив стягнути із відповідачів заподіяну йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 5000,00 грн.

ОСОБА_4 на час вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди працював в СТОВ «Пальміра», а цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з тим, що страхова компанія не виплатила усієї суми витрат, ОСОБА_3 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області та просив стягнути із відповідачів на свою користь матеріальні збитки по ремонту автомобіля у сумі 33570,00 грн., вартість проведеної оцінки пошкодженого автомобіля у сумі 1000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року у задоволенні позову - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у зв'язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що дорожньо-транспортна пригода відбулась поза робочий час ОСОБА_4, та останній не виконував посадових обов'язків, оскільки ОСОБА_4 прямував із місця стоянки транспортного засобу, яким визначено місце проживання ОСОБА_4, а значить як працівник виконував свої трудові (службові) обов'язки. Тому ОСОБА_3 просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

31 травня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від директора СТОВ «Придніпровський Край» - Петрова М.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав, викладених в апеляційній скарзі, вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2018 року у справі № 695/335/18 - законним та обґрунтованим, винесеним з чітким дотриманням норм матеріального та процесуального права. У відзиві вказує, що суд першої інстанції правомірно зазначає, що на момент здійснення дорожньо - транспортної пригоди - 15.11.2017 року о 07 год. 30 хв. ОСОБА_4 не здійснював трудові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією. Більше того зазначає, що дорожньо - транспортна пригода сталося поза робочим часом, встановленим для виконання трудових обов`язків ОСОБА_4 Також вважає, що позивачем ОСОБА_3 не доведений розмір завданої йому матеріальної шкоди, оскільки сам факт проведення відновлювальних робіт стосовно саме автомобіля, який був пошкоджений у дорожньо - транспортній пригоді, та Акт виконаних робіт від 19.01.2018 року, який доданий до позовної заяви, не містить ідентифікаційних ознак автомобіля, ремонт якого був здійснений (державний номер, номер шасі, колір, рік випуску та інше). У відзиві директор СТОВ «Придніпровський край» - Петров М.В. просить залишити рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2018 року у справі № 695/335/18 без змін, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - без задоволення.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд скарги, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, сторін та їх представників, які з'явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивачем та відсутності достатніх підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 на момент вчення дорожньо - транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем СТОВ «Придніпровський край», так як працював механіком, однак дорожня пригода відбулась о 7 год. 30 хв., тобто в поза робочий час, а ОСОБА_4 не виконував в момент здійснення дорожньо - транспортної пригоди посадових обов'язків, передбачених посадовою інструкцією, яка досліджувалась судом. Тому наявність у користуванні ОСОБА_4 службового автомобіля не є достатньою підставою для того, щоб вважати, що в момент вчинення ДТП він виконував саме службові обов'язки , тим більше поза робочим часом. Отже, суд вважав, що в матеріалах справи відсутні докази виконання трудових обов'язків ОСОБА_4, тому належним відповідачем у даних правовідносинах має бути вказаний саме винуватець пригоди, а не відповідач СТОВ «Придніпровський край», як вказав позивач. Суд не наділений самостійним правом заміни відповідача на належного, а відповідного клопотання позивача до суду не надходило, тому розгляд справи закінчився з неналежним відповідачем та суд відмовив у задоволенні позовних вимог позивача.

Щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, то суд першої інстанції вказав, що відсутні докази, які б могли підтвердити заподіяння моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, оскільки позивачем не надано доказів наявності в нього сім'ї, місця роботи, зміни розпорядку робочого дня внаслідок пошкодження автомобіля та перенесених душевних страждань. Відсутнє належне обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та вимогам закону, а суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.01.2018 року, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15.11.2017 року о 07 год. 30 хв., за участю автомобіля Опель , д.н.з. НОМЕР_3 та ЗАЗ Ланос, д.н.з. НОМЕР_1. Вказана постанова суду вступила в законну силу (а.с.9).

Судом першої інстанції було вказав, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно даних копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5139232, який наявний в матеріалах справи, вбачається, що на момент скоєння вказаної дорожньо - транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» («Придніпровський Край»), як власника автомобіля, застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с.82).

Судом першої інстанції вказано у рішенні, що позивач ОСОБА_3 наполягав, що страховиком не проводилось відповідного дослідження щодо визначення ринкової вартості автомобіля після пошкодження, та вартості матеріальних збитків після ДТП, а тому він змушений був звернутися до ПП «Консультант» для отримання вказаної незалежної оцінки, що потягло відповідні додаткові витрати, на стягнення яких він наполягає.

Згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у п. 34. 3 зазначено, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Частиною 2 ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 мотивує вартість матеріальних збитків, що завдані його транспортному засобу незалежною оцінкою, проведеною за його зверненням ПП «Консультант» 26.12.2017 року, та Актом виконаних робіт від 19.01.2018 року, що проводились ФОП ОСОБА_5

Однак, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначено, що для визначення розміру шкоди особа, яка зазнала збитків, може звернутися до аварійного комісара або експерта. Тому судом першої інстанції вірно вказано, що доказів, того, що ОСОБА_7 - оцінювач ПП «Консультант», який виконував за замовленням позивача звіт про проведення незалежної оцінки, є атестованим судовим експертом, матеріали справи не містять. Як вбачається із висновку звіту від 26.12.2017 року про проведення незалежної оцінки, він взагалі не містить відомостей про те, на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, тому колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, яким встановлено, що 23.11.2017 року представником ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Opel», д.н.з. НОМЕР_2 та складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу, копія якого вивчена судом в судовому засіданні, та який засвідчений підписом позивача ОСОБА_3 (а.с.87). Будь-які зауваження щодо змісту складеного акту в матеріалах справи зі сторони позивача ОСОБА_3 відсутні. За результатами огляду транспортного засобу була проведена ремонтна калькуляція № 5358 від 20.12.2017 року, згідно даних якої вартість відновлювального ремонту складає 45256,37 грн. (а.с.89-91).

Із наявних матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_3 надав заяву про страхове відшкодування від 19.01.2018 року, та страхова компанія провела розрахунок страхового відшкодування і 13.02.2018 року сплатила позивачеві ОСОБА_3 кошти у сумі 18735,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 265 від 13.02.2018 року (а.с.97,99).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що при вирішенні вказаної справи мають враховуватись норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а розмір страхового відшкодування має вираховуватись на підставі цього закону.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи в акті огляду пошкодженого транспортного засобу, складеного 23.11.2017 року за участю позивача та представника ПрАТ «УПСК», зазначено деталізований перелік пошкоджень, з якими позивач ОСОБА_3 погодився, про що свідчить його підпис в акті огляду.

Разом із цим позивач ОСОБА_3 в подальшому проводить ще одну оцінку вартості заподіяних збитків в сумі 28428 грн., та визначає вартість робіт по ремонту пошкодженого автомобіля в сумі 33570 грн.

Враховуючи норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілий має право обрати аварійного комісара та провести експертне дослідження для визначення розміру шкоди самостійно лише за умови порушення страховиком зобов'язань, зокрема, за умови, якщо протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, страховик не направить свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріалами справи підтверджується, те, що ПрАТ «УПСК» протягом десяти робочих днів, своєчасно, направило особу для складання акту огляду пошкодженого транспортного засобу, який в присутності позивача ОСОБА_3 оглянув пошкоджений транспортний засіб, при цьому останній погодився з переліком пошкоджень, зазначених в акті, підписавши акт огляду транспортного засобу без жодних зауважень.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що позивачу було виплачене страхове відшкодування в розмірі 18735,97 грн., яке хоча і не перевищує ліміт відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону та умов договору страхування, та з розміром якого погодився позивач.

Представник відповідача оглянув пошкоджений транспортний засіб, сплатив страхове відшкодування, а позивач ОСОБА_3 порядок нарахування та суму страхового відшкодування не оспорює, тому страхова компанія фактично вчинила усі передбачені законом дії після отримання інформації про настання страхового випадку, провела розрахунок страхового відшкодування, і виплатила страхове відшкодування.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадку, коли позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо - транспортній пригоді особи, на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Нормами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових відносинах із Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський Край» та працює на посаді механіка. Дорожньо-транспортна пригода відбулася 15.11.2017 року о 07 год. 30 хв., тобто в поза робочий час ОСОБА_4, окрім того на момент здійснення вказаного ДТП ОСОБА_4 посадові обов'язки, які передбачені посадовою інструкцією, яка досліджена судом, не виконував.

Згідно даних наказу № 145 від 19.10.2017 року про закріплення транспортних засобів, дозволено використання місце проживання закріпленого водія, як місце стоянки автомобіля в нічний час, вихідні та святкові дні, під повну матеріальну відповідальність закріпленої особи за транспортним засобом.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Із аналізу ст. 1172 ЦК України та правових позицій слідує, що обов'язковими умовами для покладення матеріальної відповідальності за завдану працівником шкоду на роботодавця згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України є доведеність перебування останніх у трудових відносинах та виконання особою, яку визнано винною, у цей час трудових обов'язків.

Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль, на якому рухався ОСОБА_4, дійсно був переданий СТОВ «Пальміра» останньому як для використання, так і для збереження, що стверджується відповідним наказом № 145 «Про закріплення транспортних засобів» від 19.10.2017 року та актом приймання - передачі № 198 від 06.09.2017 року.

Разом із тим в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання ОСОБА_4 в момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди своїх трудових обов'язків, в тому числі і тих, які б були передбачені посадовою інструкцією, яка додана до матеріалів справи і досліджувалась судом. Тому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який дійшов обгрунтованого висновку, що наявність у користуванні ОСОБА_4 службового автомобіля, не є достатньою підставою вважати, що він в момент вчинення ДТП виконував саме службові обов'язки, тим більше поза робочим часом.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який, дослідивши та перевіривши матеріали справи, вірно зазначив, що докази виконання трудових обов'язків ОСОБА_4 під час здійснення ДТП в матеріалах справи відсутні.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи вищевикладене, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що оскільки на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 хоча і перебував в трудових відносинах з СТОВ «Придніпровський Край», однак посадових та трудових обов'язків не здійснював, тому належним відповідачем у правовідносинах про відшкодування шкоди має бути зазначено саме винуватець дорожньо-транспортної пригоди, а не СТОВ «Придніпровський Край», як помилкового вважає позивач.

Згідно до ст. 51 ЦПК України заміна неналежного відповідача судом можлива, лише як результат вирішення клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Отже, суд першої інстанції вірно послався, що суд не наділеним самостійним правом, без відповідного клопотання позивача, здійснювати заміну первісного відповідача або залучати в якості співвідповідача іншу особу, а за таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог до відповідачів, визначених позивачем.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Згідно вимог чинного законодавства у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вказав, що в матеріалах справи відсутні жодні докази, які могли б підтвердити заявлену позивачем моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Посилання позивача ОСОБА_3Г, що внаслідок пошкодження транспортного засобу в нього були душевні хвилювання, які вплинули на відносини в його сім'ї та роботі не підтверджено належними та допустими доказами, так як в матеріалах справи відсутні будь-які докази взагалі наявності у позивача сім'ї, місця роботи, зміни розпорядку робочого дня. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріали справи не містять належного обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди позивачу, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими , не спростовують висновків суду першої інстанції, який дав оцінку доказам сторін, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та позовних вимог, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції і є аналогічними доводам під час розгляду справи судом, та їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги та вимог позивача.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» (правонаступник СТОВ «Придніпровський Край»), Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін.

Судові витрати залишити за сторонами без змін, оскільки рішення залишено без змін, тому судові витрати не розподіляються судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов , визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

Василенко Л.І.

Повний текст постанови виготовлений 15.06.2018 року.