АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 2-і/790/1/18 Головуючий 1 інст. - Букреєва І.А.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» січня 2018 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Бровченка І.О., Карімової Л.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Кругової С.С. по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

На вказане рішення суду 21 квітня 2017 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Під час розгляду справи через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Кругової С.С.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилався на те, що по іншій справі № 2012/4165/2012 ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2013 року йому відмовлено в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору.

При цьому суддею висловлено думку щодо нього у цій справі, у зв'язку з чим у нього виникають сумніви в неупередженості та об'єктивності судді Кругової С.С.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року відвід судді Кругової С.С., заявлений ОСОБА_1 визнано необґрунтованим. Справу передано на автоматичний розподіл для визначення судді для розгляду заяви про відвід та на час вирішення питання про відвід провадження у справі зупинено.

Перевіривши доводи заяви судова колегія вважає, що підстав для задоволення відводу відсутні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Зокрема, частиною 4 статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, що сумніви у об'єктивності і неупередженості у заявника виникли саме у зв'язку із розглядом зазначеною суддею іншої справи, в якій ухвалою судді відмовлено у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору.

Доказів наявності підстав для відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та об'єктивних даних, які свідчили б про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді Кругової С.С. по цій справі, яка є предметом апеляційного перегляду, не вбачається.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Кругової С.С. - залишити без задоволення.

Головуючий суддя Судді колегії