Справа № 2-822/11
Провадження № 22-ц/772/1751/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мотрук М. І.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 рокуСправа № 2-822/11м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Берегового О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Торбасюк О.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №2-822/11 за позовом ОСОБА_3 до Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в зв'язку із фактичним прийняттям спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2011 року, яке ухвалене суддею Мотруком М.І. в приміщенні Іллінецького районного суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом до Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в зв'язку із фактичним прийняттям спадщини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати ОСОБА_6, про що виконавчим комітетом Павлівської сільської Ради Іллінецького району в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис №11. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із належної їй на праві власності одного цілого житлового будинку та господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, майнового паю вартістю 2725 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на майновий пай (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1, майнового паю вартістю 1080 грн., що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2, двох земельних ділянок площею 5,2967 га., на території Якубівської сільської Ради Іллінецького району, вартістю 38954,46 грн. кожна, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, а також державним актом серії НОМЕР_3, та витягом №02.21/783 від 25 березня 2011 року з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Відповідно до заповіту, ще до своєї смерті, мати заповіла все належне їй майно мені, в тому числі, житловий будинок по вказаній адресі, майнові паї, який не змінений та не скасований.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 червня 2011 року, було встановлено факт тотожності особи, а саме, було встановлено юридичний факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_6 є одна і та ж особа.

Зазначене в свідоцтві про народження дівоче прізвище позивача ОСОБА_3 було змінене на ОСОБА_3 внаслідок укладення шлюбу 30 грудня 1971 року. Відповідно до довідки №238 від 06 жовтня 2010 року на день смерті спадкодавця позивач проживала та була зареєстрована разом із нею в житловому будинку по АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, позивач вважає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6, вступивши у володіння майном, що належало покійній.

Позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства - ПОП «АПК «Якубівка» с. Якубівка Іллінецького району Вінницької обл. вартістю 2725 грн., власником якого згідно свідоцтва про право на майновий пай (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 була ОСОБА_6, а також право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства - ПОП «АПК «Якубівка» с. Якубівка Іллінецького району Вінницької обл. вартістю 1080 грн. власником якого згідно свідоцтва про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 була ОСОБА_6, та право власності на земельні ділянки площею 5,2967 га. (кадастровий номер НОМЕР_6) та площею 5,2967 га. (кадастровий номер НОМЕР_5) кожна вартістю 38954,62 грн., для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Якубівської сільської Ради Іллінецького району Вінницької області, власником яких, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 06 жовтня 2004 року (запис №278 в Книзі записів реєстрації державних актів), та державного акту серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку від 17 липня 2007 року (запис № 06 в Книзі записів реєстрації державних актів) була ОСОБА_6.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2011 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, особа, яка не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2011 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та визнати за нею право власності за законом на спадкове майно.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача обґрунтовані та доведені.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 (а.с.5).

Згідно заповіту від 12 липня 2001 року ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_3 (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_6 була власником майнових паїв члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2 (а.с.16-17).

Також, згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 і серії НОМЕР_4, ОСОБА_6 була власником 5,2967 га та 5,2967 га земельних ділянок (а.с.18-19).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 вказала, що вона постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6, а тому просила визнати за собою право власності на майно в порядку спадкування за законом, з таким висновком погодився суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною першою статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини( частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 (особа, яка не приймала участі у розгляді справи) є дочкою покійної ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 (а.с.60,61).

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Іллінецької міської ради від 18 липня 2018 року №168 (а.с.71), вбачається, що ОСОБА_6 на день смерті проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_2 На час відкриття спадщини проживала одна (а.с.70).

Колегія суддів критично оцінює довідку виконавчого комітету Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області №238 від 06 жовтня 2010 року про те, що на час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_6, постійно проживала і була зареєстрована дочка покійної - ОСОБА_3 (а.с.7), оскільки як вбачається з копії її паспорта, вона зареєстрована з 27 жовтня 1981 року в АДРЕСА_3 (а.с.21).

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Іллінецької міської ради від 18 липня 2018 року №394 (а.с.71), вбачається, що відповідно до запису в домовій (погосподарській) книзі виконавчого комітету сільської ради за №5 померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в с. Слобідка Іллінецького р-ну Вінницької обл., склад спадкоємців: позивач - дочка ОСОБА_3; особа, яка не приймала участі у розгляді справи - дочка ОСОБА_5; дочка ОСОБА_7; дочка ОСОБА_8; дочка ОСОБА_9

Разом з тим районний суд ухвалюючи рішення про визнання права власності на спірне майно за позивачем, не встановив кола всіх спадкоємців після смерті ОСОБА_6 та не залучив до участі у справі.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухваленим рішенням суду першої інстанції порушуються права та інтереси ОСОБА_5, яка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, а також інших спадкоємців, їх не було залучено до участі у справі, а виправити цей недолік апеляційний суд в силу своїх повноважень та положень ЦПК України не має можливості.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи позивач взагалі не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як того вимагає ч.1 ст.1269 ЦК України.

Помилковою і незрозумілою є позиція позивача ОСОБА_3 щодо звернення до суду про визнання права власності спадкового майна за законом, оскільки в неї є право отримати спадщину за заповітом від 12 липня 2001 року (а.с.6). Заповіт на даний час у встановленому законом порядку не визнано недійсним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позов ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності на спадкове майно за законом після смерті матері ОСОБА_6, проте такі вимоги є безпідставними, оскільки нею такі позовні вимоги в суді першої інстанції не заявлялись. Разом з тим, ОСОБА_5 не обмежена процесуальним правом на звернення до суду з відповідним позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2011 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в зв'язку із фактичним прийняттям спадщини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 серпня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Голота Л.О.

Береговий О.Ю.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.