Справа № 664/2141/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі:

головуючого судді Савчака С. П.,

секретар судового засідання Орлова О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олешки Олешківського району Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у липні 2017 року в мережі Інтернет позивач побачила об'яву щодо продажу автомобіля «JAC J6» за акційною ціною в сумі 70 000,00 грн. Зателефонувавши за вказаним в об'яві телефонним номером, менеджер компанії пояснила позивачеві, що дійсно вказаний автомобіль є в продажі та продається за оголошеною ціною. Оскільки представництва чи офісу компанії в місті Херсоні не має, то відповідно для отримання додаткової інформації та укладення відповідного договору позивач разом з чоловіком приїхали 21 липня 2017 року в м. Павлоград до офісу відповідача. Менеджер ТОВ «Технодрім» розповіла про вигідність укладення договору та пояснила послідовність дій щодо придбання бажаного позивачем автомобіля: спочатку позивач повинен сплатити за вибраний автомобіль авансовий внесок у розмірі 50% його вартості в сумі 35 000,00 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після внесення авансового внеску з позивачем укладається договір лізингу та протягом декількох днів позивач отримає бажаний автомобіль. Вказану послідовність дій менеджер компанії пояснила необхідністю заповнення договору та бронювання вибраного позивачем товару. 21 липня 2017 року позивач перерахував на рахунок ТОВ «Технодрім» 35 000 грн., вважаючи що сплачує 50 % ціни автомобіля «JAC J6». Лише після сплати вищевказаного авансового платежу, того ж дня, 21 липня 2017 року, сторони підписали договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0099/1. Менеджер не надала позивачеві можливості детально ознайомитися з умовами даного договору до його підписання, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала як найшвидше його підписати, мотивуючи тим, що на неї чекають інші клієнти, які бажають укласти договір лізингу щодо придбання інших автомобілів. При підписанні даного договору позивач звернула увагу, що в ньому зазначений автомобіль - «Chery Tiggo 3» ніж позивач бажала придбати, але представник відповідача запевнила, що це необхідно виключно для інтересів компанії щодо визначення розміру оподаткування і запевнила, що позивачеві буде передано саме автомобіль «JAC J6» за ціною 70 000,00 грн. Через декілька днів позивачеві зателефонував представник відповідача та повідомив, що вибраний нею автомобіль має технічний дефект і на усунення вказаних несправностей компанії необхідний додатковий час. Після усунення несправностей компанія здійснить його доставку до м. Херсон, де позивач його отримає, але до цього часу позивачеві автомобіль не передано. Після того, як відповідач навмисно розпочав затягувати передачу автомобіля, позивач уважно прочитала договір та додатки до нього, й зрозуміла, що її ввели в оману. При цьому менеджером компанії не було роз'яснено позивачеві призначення платежу в сумі 35 000,00 грн., який виявився комісією за організацію, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору, а позивач в свою чергу вважала, що це є авансовий платіж з оплати вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії), та призначення платежу за наданим рахунком. Позивач вважає, що відповідачем умисно її було введено в оману щодо істотних умов зазначеного договору, такий договір суперечить положенням Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», та вимогам Цивільного кодексу України, крім того, як з'ясувалася відповідач не має ліцензії на надання фінансових послуг, а саме фінансового лізингу, і відповідно укладати подібного роду договір взагалі не мав права, всупереч вимогам чинного законодавства даний договір не було нотаріально посвідчено, а тому Договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу № 0099/1 (фінансовий лізинг) від 21.07.2017 р., укладений між позивачем та відповідачем, слід визнати недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом стягнення з ТОВ «Технодрім» на користь позивача грошових коштів у сумі 35 000,00 грн.

ТОВ «Технодрім» подав заперечення, в якому зазначив, що вищевказаний договір є договором непрямого лізингу. Згідно умов вищевказаного договору позивачу необхідно сплатити всі платежі, передбачені договором, після чого буде закуплено обраний ним транспортний засіб та передано у користування та підписано Договір прямого фінансового лізингу. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах і було дотримано усі вимоги, які ставляться законодавством України. Таким чином, умови надання позивачу послуг на підставі Договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Договорі та додатках до нього. Тому, відповідач вважає, що позивач мала повну і достовірну інформацію про послуги. відповідача та порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним Договором. Договір залучення фінансових активів (фінансового лізингу) немає нічого спільного зі споживчим кредитуванням, а тому принцип свободи договору в даному випадку не обмежується. Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним Законом, що регулює порядок надання фінансовіх послуг. Даний Закон визначає, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» є загальним Законом. Це зайвий раз свідчить, що норми Закону України «Про захист прав споживачів не мають пріоритетного значення для регулювання залучення фінансових активів та лізингу. Даний Закон може застосовуватися лише в разі відсутності певні нормативного регулювання. Згідно визначення термінів в оспорюваному договорі - нотаріальне посвідчення договору лізингу - укладення договору прямого фінансового лізингу, що посвідчується нотаріально, в момент передачі транспортного засобу. Умови договору прямого лізингу не можуть погіршувати права лізингоодержувача в порівнянні з даними договором. ОСОБА_1, під час укладання договору, було запропоновано посвідчити даний договір, але вона відмовилась мотивуючи тим, що не згодна платити додаткові витрати на послуги нотаріуса, які становлять 1 % від вартості ціни предмета договору. Товариство запропонувала документально оформити таку відмову, про що свідчать письмові докази. Норми Закону України «Про фінансовий лізинг» не передбачають нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, а передбачають лише письмову форму договору, хоча останнім часом судова практика схиляється до зворотного, з такою практикою важко погодитись. На момент укладання договору непрямого лізингу у лізингодавця відсутнє право власності на предмет лізингу, а тому обов'язковість нотаріального посвідчення цього договору не є спеціальною, а може застосовуватись лише за домовленістю сторін. Також відповідач не погоджується з думкою позивача щодо несправедливих умов вищевказаного договору. Позивачем не надано доказів, які б доводили застосування до нього нечесної підприємницької діяльності або, що ця діяльність була агресивною, що виконавець послуг ввів його в оману, надав нечітку, незрозумілу або двозначну інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору та не доведено, що умови завдають йому шкоди як споживачу. Положення договору є логічними для специфіки інституту лізингу. Також, договір повністю відповідає нормам чинного законодавства щодо інформації про продукцію та платежі

ТОВ «Технодрім» подав зустрічну позовну заяву про визнання дійсним договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу № 0099/1 (фінансовий лізинг) від 21.07.2017 р, мотивуючи свої вимоги тим, що даний договір укладено відповідно до положень цивільного законодавства, зокрема було дотримано всі вимоги чинності правочину, що передбачено ст. 202 і ст. 203 ЦК України та законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Під час укладення даного договору ОСОБА_1 було запропоновано нотаріально посвідчити договір, але від нотаріального посвідчення договору вона відмовилася, мотивуючи це тим, що вона не хоче додатково сплачувати кошти нотаріусу, які становлять 1% від суми договору. Тому ТОВ «Технодрім» запропонувало дану відмову документально оформити, що підтверджується письмовими доказами.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15.12.2017 року прийнято до розгляду застрічний позов разом з первісним позовом та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15.08.2018 року зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним залишено без розгляду у зв'язку з тим, що представник позивача за зустрічним позовом ТОВ «Технодрім» 31.05.2018 року, 27.06.2018 року та 15.08.2018 року у судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутність не надавав.

В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій просить розгляд справи провести за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач ТОВ «Технодрім» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень не надходило.

Дослідивши письмові докази у справі суд встановив.

За договором залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0099/1, укладеним 21 липня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технодрім», відповідач, як лізингодавець, зобов'язалася придбати предмет лізингу - транспортний засіб, марки Chery Tiggo 3, та передати його позивачу, як лізингоодержувачу, не пізніше 30 робочих днів, а у разі відсутності визначеної моделі та комплектації на території України у офіційних постачальників - не пізніше 90 (дев'яносто) робочих днів, з дати отримання на рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію угоди, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності - оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 6.4 даного договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7 даного договору та витрат відповідно до п. 3.3.2, 7.5, та п. 10.3 цього договору. У разі затримки терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), термін поставки предмета лізингу може відповідно бути змінено. Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору становить 13 302,68 дол. США з урахуванням ПДВ, що еквівалентно на дату укладення договору 347 200,00 грн. з ПДВ., крім того, лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з даним договором. Пунктом 6.1 договору передбачено, що комісія за організацію угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь відповідача після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату, комісія за організацію угоди входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмета лізингу. Пунктом 6.2 договору визначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку № 1 до даного договору. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж на умовах викладених у договорі впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору. Пунктом 11.2 договору визначено, що набуття у власність (викуп) предмету лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених цим договором, у повному обсязі. Пунктом 12.1.2 договору передбачено, що у разі одностороннього розірвання договору лізингоодержувачем після придбання лізингодавцем транспортного засобу - лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, 50 % комісії за передачу предмета лізингу, комісія за організацію угоди не повертається, відповідно до п. 12.1.3 у разі розірвання договору лізингоодержувачем до придбання лізингодавцем транспортного засобу - лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, комісія за передачу предмета лізингу та 10 % від комісії за організацію угоди.

Відповідно до умов вказаних договорів відповідач (лізингодавець) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (п. 3.1.1.) та передати предмет лізингу у користування позивачеві (лізингоодержувачу) (п. 3.1.2.), на строк та на умовах, передбачених цими договорами, а також договорами прямого фінансового лізингу, а позивач (лізингоодержувач) зобов'язаний прийняти предмет лізингу (п. 3.3.3.) та здійснювати лізингові платежі.

В п. 4.1. цих договорів зазначено, що лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30 (тридцяти) робочих днів, а в інших випадках не пізніше 90 (дев'яносто) робочих днів, з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: -комісії за організацію Угоди; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; -інші платежі в разі зміни ціни предмета лізингу та/або у разі затримки терміну сплати Авансового платежу.

Згідно з п. 4.4. цих договорів лізингоодержувач зобов'язаний оглянути предмет лізингу в місці отримання, протягом 3-х (трьох) днів з моменту повідомлення його про адресу місця отримання предмета лізингу, на предмет відповідності його обраного транспортного засобу вимогам лізингоодержувача.

За квитанцією № 13112707 від 21.07.2017р., ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ТОВ «Технодрім» авансовий платіж в розмірі 35 000,00 грн. згідно договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0099/1 від 21.07.17р..

За письмовою заявою ОСОБА_1 від 21.07.2017р., поданою адміністрації ТОВ «Технодрім», ОСОБА_1 уважно прочитала та зрозуміла умови Договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0099/1, укладеного 21.07.17р. між нею та ТОВ «Технодрім». Нею від ОСОБА_3 отримано усі коректно викладені відповіді на запитання, які щодо основних його умов та обов'язків сторін виникли у неї на момент укладення Договору. Свій примірник належно оформлених Договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0099/1 та додатку до нього отримала 21 липня 2017 року.

За письмовою відмовою від нотаріального посвідчення договору від 21.07.2017р., ОСОБА_1 відмовилась від нотаріального посвідчення Договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу), оскільки відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» договір лізингу укладається у простій письмовій формі. ОСОБА_1 проінформована представником Лізингової компанії про необхідність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу відповідно до правового висновку Верховного суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цв15. ОСОБА_1 проінформована представником Лізингової компанії, що відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 01.06.2017 року № 2237, постановлено видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Технодрім» () ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг фінансового лізингу.

За довідкою серії ФЛ № 589 про взяття на облік юридичної особи, виданою 28.03.2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на підставі рішення про прийняття на облік від 28.03.2017 року № 748 юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Технодрім» () взято на облік як таку, що має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст.ст. 1, 2 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Як вбачається із спірного договору, всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у даному договорі відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом, так, зокрема, предметом лізингу у договорі визначено: марка/модель - Chery Tiggo 3; комплектація/модифікація Comfort; об'єм/тип двигуна - 1,6; тип КПП - МТ; привід 4x4; вартістю 13 302,68 дол. США, що еквівалентно на дату укладення договору 347 200,00 грн., однак, таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, індивідуальних технічних характеристик), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.

Крім того, у договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог Закону, ні у договорі, ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Відповідно до ч. 6 даної статті, у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2766цс15.

Пунктом 12.1.2 договору передбачено, що у разі одностороннього розірвання договору лізингоодержувачем після придбання лізингодавцем транспортного засобу - лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, 50 % комісії за передачу предмета лізингу, комісія за організацію угоди не повертається.

Суд проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу від 21 липня 2017 року, укладеного між сторонами, дійшов висновку, що положення п. 12.1.2 договору не відповідає положенням п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, аналіз норм чинного законодавства свідчить, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 в справі № 6-2766цс15.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 21 липня 2017 року, укладений між сторонами спору нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно з п.13 вказаної вище Постанови Пленуму з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги та визнати договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0099/1 від 21 липня 2017 року, укладений між сторонами спору, недійсними та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» на користь позивача кошти в розмірі 35 000,00 грн. Крім того, суд враховує, що ТОВ «Технодрім» не надано доказів визнання договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0099/1 від 21 липня 2017 року дійсним.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Технодрім» необхідно стягнути на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1280,00 грн., оскільки позивач звільнена від його сплати за подання відповідного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 2, 3, 4, 5, 12, 13, 19, 76 - 81, 95, 141, 259 ч. 6, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» (місцезнаходження якого за адресою: м. Херсон, вул. Перекопська, 20, ) задовольнити.

Визнати недійсним договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу № 0099/1 (фінансовий лізінг) від 21.07.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технодрім».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 35000,00 (тридцять п'ять тисяч грн. 00 коп.) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1280,00 (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 коп.) грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 02.10.2018 року.

Суддя (підпис) С. П. Савчак

Копія відповідає оригіналу

Суддя Савчак С. П.