РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/286/18
Провадження № 2/327/119/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2018 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

при секретарі судового засідання Літвіновій Т.А.

за відсутності осіб, які повинні приймати участь у справі,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Розівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Зорянської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа: Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

08 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ним, ОСОБА_1, що народився 24 грудня 1982 року в с. Карла Лібкнехта, Розівського району, Запорізької області, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 6,63 гектарів, яка розташована на території Зорянської (раніше Карла Лібкнехтівської) сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_2, який помер 20 травня 2017 року в с. Новгород, Розівського району Запорізької області, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ ЗП № 030597, виданого згідно рішення Карла Лібкнехтівської сільської ради від 16 березня 2001 року № 3 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 119 від 06 липня 2001 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 20 травня 2017 року в с. Новгород, Розівського району, Запорізької області у віці 68 років помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 6,63 гектарів, яка розташована на території Зорянської (раніше Карла Лібкнехтівської) сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ ЗП № 030597, виданого згідно рішення Карла Лібкнехтівської сільської ради від 16 березня 2001 року № 3 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 119 від 06 липня 2001 року. На даний час вказана земельна ділянка, згідно договору оренди земельної ділянки від 12 січня 2009 року та додаткової угоди до нього від 01 жовтня 2012 року, зареєстрованих у відповідності до вимог чинного на час укладання правочинів законодавства, знаходиться в користуванні селянського (фермерського) господарства «Василівка» (далі СФГ «Василівка»). Відповідно до довідки СФГ «Василівка», за користування земельною ділянкою в 2017 році нараховано 8 210 гривень орендної плати, виходячи із вартості земельної ділянки 273 666 гривень 67 копійок. За життя спадкодавця ним не був складений заповіт. Через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку та неможливість отримання його дубліката, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на це спадкове майно у Розівській державній нотаріальній конторі виявилось неможливою, про що державним нотаріусом 24 листопада 2017 року було винесено відповідну постанову.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження (а.с. 23).

В підготовче судове засідання 03 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 не зявилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином (а.с. 26), від позивача та його представника в матеріалах справи наявні письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 27, 28).

Відповідач в особі представника територіальної громади Зорянської сільської ради Розівського району Запорізької області в підготовче судове засідання 03 липня 2018 року також не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнає, обставини зазначені в ньому не оспорює, не заперечує проти його задоволення (а.с. 30).

Представник третьої особи: Розівської державної нотаріальної контори у Запорізької області в підготовче судове засідання 03 липня 2018 року також не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 31).

Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність позивача, його представника, представника відповідача та представника третьої особи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, зясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні в ній докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20 травня 2017 року помер батько позивача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 400222 (а.с. 6). Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 6,63 гектарів, яка розташована на території Зорянської (раніше Карла Лібкнехтівської) сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ ЗП № 030597, виданого згідно рішення Карла Лібкнехтівської сільської ради від 16 березня 2001 року № 3 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 119 від 06 липня 2001 року, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит відділу у Розівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 0-8-0.34-584/13-17 від 08 грудня 2017 року (а.с. 13). За життя спадкодавця ним не був складений заповіт.

Після смерті ОСОБА_2 позивач став єдиним спадкоємцем першої черги за законом, в зв`язку з чим у встановлений законом строк звернувся до Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини, де нотаріусом було заведено спадкову справу № 87/2017 за номером у спадковому реєстрі 61139725, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.08.2017 року (а.с. 10).

Через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку та неможливість отримання його дубліката, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на це спадкове майно у Розівській державній нотаріальній конторі виявилось неможливою, про що державним нотаріусом 24 листопада 2017 року було винесено відповідну постанову (а.с. 11).

Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Абзацом 2 ч. 2 ст. 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

За правилами ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивача виникли труднощі із оформленням у встановленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті його батька - ОСОБА_2, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України).

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 82, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, що народився 24 грудня 1982 року в с. Карла Лібкнехта, Розівського району, Запорізької області, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 6,63 гектарів, яка розташована на території Зорянської (раніше Карла Лібкнехтівської) сільської ради Розівського району Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_2, який помер 20 травня 2017 року в с. Новгород, Розівського району Запорізької області, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ ЗП № 030597, виданого згідно рішення Карла Лібкнехтівської сільської ради від 16 березня 2001 року № 3 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 119 від 06 липня 2001 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду відповідно до частин 1 та 2 ст. 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.А. Антіпова