Справа № 347/2273/17
Провадження № 22-ц/779/977/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину спадкового майна з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні спадковим майном.

У лютому 2017 року після зміни предмету позову просила визнати за нею право власності на ? частину спадкового майна будинковолодіння в с. Смодна Косівського району, що складається з житлового будинку, господарського комплексу (стайня, літня кухня, гараж, пивниця, криниця), огорожі (світлий метал), ? частину земельних ділянок від площі 0,2972 га та 0, 3771 га як обовязкову частку після смерті її дочки ОСОБА_5

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що 09 травня 2017 року померла її дочка ОСОБА_5, яка за життя все своє майно заповіла відповідачу ОСОБА_3 Оскільки на час смерті дочки була пенсіонеркою, має право на обовязкову частку у спадковому майні. Окрім позивача, у померлої дочки не було інших спадкоємців першої черги. Відповідач по справі успадковує частину майна за заповітом померлої.

Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подала заяву до нотаріальної контори про відкриття спадщини, однак оформити право власності на спадкове майно не може через перешкоди відповідача. Саме у нього знаходяться оригінали документів на житловий будинок, земельну ділянку та інше майно, які він не бажає надати нотаріусу та їй для оформлення спадщини. Дублікати даних документів виготовити не може, оскільки відповідач не допускає працівників МБТІ для обстеження і надання відновлених документів на частину спадкового майна. Крім цього, відповідач не допускає її і до спадкового житлового будинку.

Відповідач є її єдиним онуком, тому після смерті залишить йому успадковане майно, однак при його відповідному ставленні.

Через відсутність свідоцтва про право власності на майно за померлою дочкою не може іншим чином, ніж через суд, оформити право на спадкове майно, на яке має право за законом.

Рішенням Косівського районного суду від 31 травня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину спадкового майна домоволодіння в с. Смодна по вул. Нова, 2 Косівського району Івано-Франківської області, яке складається з житлового будинку, господарського комплексу (стайня, літня кухня, гараж, пивниця, криниця), огорожі (світлий метал), ? частини земельних ділянок від площі 0, 2972 га та 0, 3771 га як обовязкову частку після смерті дочки ОСОБА_5

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини справи судом зясовано неповно, не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не доведеності обставин, які суд вважав встановленими. Рішенням істотно обмежено його майнові та житлові права. Вважає, що позов має штучний характер, оскільки позивач звернулася до суду без досудового врегулювання і реального спору, в її діях є зловживання процесуальними правами. ОСОБА_1 документально не зверталася з вимогою надати документи на право власності на земельні ділянки померлої. Крім цього, вимога подати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №576319, що належала заповідачу площею 0,3771 га і договору дарування земельної ділянки №343 від 05 лютого 2009 року є безпідставною, оскільки позивач має ці документи, так як є дарувальником земельної ділянки померлій дочці ОСОБА_5

В свою чергу, нотаріус також не надсилала йому жодних письмових повідомлень із встановленням терміну подачі документів відповідно до ст. 46 ЗУ «Про нотаріат». Тільки усно нотаріус повідомляла про шестимісячний термін для звернення із заявою для відкриття спадкової справи після смерті заповідача. Зазначає, що надав нотаріусу оригінал Державного акту про право власності на земельні ділянки серії ІІІ-ІФ №007424 від 18 лютого 2002 року, виданий Смоднянською сільською радою старого взірця і нотаріус зробила світлокопію даного документа.

ОСОБА_1 мала можливість отримати необхідні правовстановлюючі документи, однак намагається зобовязати його через рішення суду надати певні документи нотаріусу та виготовити їх за його рахунок.

Позивач не оскаржувала до суду рішення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, без зясування, чи дотримано ним вимоги ЗУ «Про нотаріат» при відмові у вчиненні нотаріальної дії , в тому числі ст.ст. 46, 46-1 щодо права витребування від фізичних чи юридичних осіб відомостей і документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії і використання єдиних державних реєстрів. Також позивач протягом трьох місяців з моменту звернення до суду змінила предмет позову, а суд всупереч ч. 3 ст. 49 ЦПК України не повернув заяву без розгляду, хоча позивач має право зміни предмета позову тільки до закінчення підготовчого засідання суду.

Судом на час ухвалення судового рішення не зясовано вартість і склад спадкового майна та обовязкової частки згідно ст.ст. 1218, 1241 ЦК України. Рішення суду ухвалено без дослідження і витребування документів, що посвідчують право власності на будівлі і споруди.

Судом не прийнято до уваги істотні обставини, що він зареєстрований у будинку позивача, однак проживати там не має можливості. Фактично він не є власником будь-якого житла, а позивач ОСОБА_1 є власником будинку по вул. Нова, 4 у с. Смодна та бажає мати ще й інше житло та нерухомість.

Вважає, що майнові претензії позивача суперечили волевиявленню заповідача ОСОБА_5 через їх складні стосунки. Перед смертю заповідач уклала довіреність на його матір для виготовлення всіх необхідних правовстановлюючих документів про право власності на майно для оформлення договору дарування, належного їй майна на його користь. Не враховано, що він доглядав за тіткою, яка заповіла йому майно, коли вона хворіла, оплачував за її життя та після смерті комунальні послуги, провів водопостачання до будинку. Він та його мати несли всі витрати по утриманню майна спадкодавця, здійснювали і здійснюють витрати по виготовленню документації по землеустрою та правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Суттєвим є те, що його батько та син позивачки помер 12 квітня 2018 року, не залишивши заповіту. Ним, як спадкоємцем першої черги подано заяву до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно земельну ділянку та житловий будинок у с. Смодна Косівського району. Така ж заява подана і ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги. Рішення суду першої інстанції може призвести до подальших спорів із визначенням часток у власності на невигідних йому та позивачу умовах.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали, позивача та його представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, непрацездатною матірю ОСОБА_5, тому має право на спадкування обовязкової частки в спадковому майні, яка становить ? частину та в установлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що дочка позивача у справі ОСОБА_5 померла 09 травня 2017 року, що стверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Смоднянської сільської ради 11 травня 2017 року (а.с.7).

Відповідно до довідки Смоднянської сільської ради № 217/02.2-18 від 15 червня 2017 року ОСОБА_5, яка померла 09 травня 2017 року, постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня Незалежності б/н) Косівського району з 1990 року по день смерті одна. Від імені померлої ОСОБА_5 23 липня 2008 року у Смоднянській сільській раді посвідчено заповіт за № 67, номер і спадковому реєстрі № 46085124 , на користь відповідача по даній справі ОСОБА_3, який не змінений і не скасований а.с. 48.

Довідкою Смоднянської сільської ради № 219 від 11 травня 2017 року (а.с.6) підтверджено, що ОСОБА_5 до дня смерті була зареєстрована одна, користувалась земельними ділянками 0,6743 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,0855 га, для ведення особистого селянського господарства 0,5888 га рілля.

Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 576319 від 06 жовтня 2009 року (а.с.30) ОСОБА_5 згідно договору дарування земельної ділянки від 05 лютого 2009 року належить земельна ділянка 0,3771 га в с.Смодна «біля ОСОБА_5» Косівського району Івано-Франківської області . А також за життя ОСОБА_5 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,2972 га призначена для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом ІІІ-ІФ №007424 від 18 лютого 2002 року (а.с.42-43).

Випискою з інвентаризаційних матеріалів №59833 від 04 жовтня 2017 року підтверджено, що в с.Смодна вул. Нова 2 (Незалежності) згідно архівних даних на 31 грудня 2012 року в Коломийському МЮТІ зареєстровано в реєстровій книзі № 2 під реєстровим номером 394 за ОСОБА_5 на праві власності житловий будинок, погріб, навіс, криниця, огорожа (а.с.54).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

На підставі викладених норм права та досліджених доказів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач має право на обовязкову частку, оскільки на момент смерті своєї дочки була людиною похилого віку, пенсіонером.

Постановою приватного нотаріуса від 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обовязкову частку у спадщині на ? частину житлового будинку, що знаходиться в с. Смодна по вул. Нова, 2 Косівського району, ? частку земельної ділянки площею 0,0855 га, що знаходиться в с. Смодна Косівського району у звязку відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.4).

Відповідно до положень статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я я кожного з них, із зазначенням імені та частки спадщині інших спадкоємців.

Згідно пункту 4.12. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця.

Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Позивач обґрунтувала позовні вимоги неможливістю отримання у відповідача оригіналів державних актів на землю через відсутність доступу до будинку померлої дочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З врахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також в разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яке відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередковано заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Позивач в порядку, передбаченому законодавством, скористався своїм правом на захист порушених прав з боку відповідача.

Колегія суддів вважає, що зміна предмета позову, з порушенням строку передбаченого ч. 3 ст. 49 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення суду, яким по суті вирішено спір та забезпечено захист порушених спадкових прав.

Вирішуючи спір суд правильно застосував норми матеріального права про забезпечення порушених спадкових прав ОСОБА_1, однак визначаючи склад спадкового майна допустився помилки, тому вимоги апеляційної скарги у цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім визнання права власності на ? частину спадкового будинку, позивач просила визнати право власності на господарський комплекс (стайню, літню кухню, гараж, пивницю, криницю), огорожу (світлий метал). Однак ОСОБА_1 доказів про наявність у власності померлої дочки зазначених будівель не подала.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач до заперечення на позов подав виписку з інвентарних матеріалів із зазначенням господарських споруд, на які мала право спадкоємець (а. с. 54).

Апеляційним судом витребувано інвентаризаційну справу на будинок в с. Смодна, вул. Нова, 2 та враховуючи, що згідно з виписки з інвентаризаційних матеріалів за ОСОБА_5 зареєстровано житловий будинок,літера А, житловою площею 93, 9 кв.м, погріб, літера Б, навіс, літера В, криниця, №1, огорожа, №2,3,4. Інших господарських будівель не зазначено. За даними інвентарної справи господарський комплекс (стайню, літню кухню, гараж ) тільки запроектовано, а не введено до експлуатації. У технічному паспорті виготовленому відповідачем також до спадкового будинку зазначено з господарських будівель тільки погріб, літера Б, навіс, літера В, криниця, №1, огорожа, №2,3,4.

Наявність господарських приміщень, зокрема стайні, літньої кухні, гаража на поданих позивачем фототаблицях без належного їх технічного оформлення не може бути підставою для включення до складу майна спадкодавця, та відповідно передаватись у спадщину.

Тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на господарські будівлі слід змінити, визнавши за нею право власності на господарські будівлі як обовязкову частку після смерті дочки ОСОБА_5 як це визначено в інвентаризаційній справі, на які і у встановленому законом порядку мала право спадкодавець.

В решті колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на господарський комплекс, який складається з стайні, літньої кухні, гаража, пивниці криниці огорожі (світлий метал) змінити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на господарські будівлі як обовязкову частку після смерті дочки ОСОБА_5, що складається з погреба, літера Б, навісу, літера В, криниці під №1, огорожі під №2,3,4.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 жовтня 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_6