Єдиний унікальний номер № 225/1588/18
Провадження № 2/225/594/2018
Головуючий у справі: ОСОБА_1
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

з участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору не укладеним,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року до суду звернувся позивач за первісним позовом з позовом до ОСОБА_2, в якому ставить питання про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за кредитним договором у сумі 38857 грн. 78 коп.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості № б/н від 14.12.2015, відповідно до якого відповідач отримала строковий кредит у розмірі 19349 грн. 81 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення не пізніше 31.12.2018. Заборгованість за генеральною угодою включає в себе заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитом та інші витрати відповідно до умов та правил надання кредиту. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 повинна була щомісяця, з 1 по 25 числа, в рахунок погашення заборгованості за генеральною угодою, частково погашати суму зобовязання в розмірі 702 грн. 01 коп. Відповідач за первісним позовом зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 17543 грн. 85 коп., заборгованість по процентам у сумі 6269 грн. 11 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 13561 грн. 75 коп., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 1483 грн. 07 коп.

30 травня 2018 року до суду звернулася відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою про визнання договору неукладеним, посилаючись на те, що при укладенні генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості № б/н від 14.12.2015 банком були порушені вимоги Умов та правил надання банківських послуг в частині надання їй інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які складові включені до кредиту, тощо, а отже умови кредитного договору є несправедливими в цілому, що є підставою для визнання його недійсним, а тому, просить визнати кредитний договір не укладеним. При цьому

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги за первісним позовом підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує. При цьому, надав суду відповідь на відзив за первісним позовом. Заявлені позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не визнає, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді, просив суд повністю відмовити у їх задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги за первісним позовом визнала частково, просила застосувати до неї положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014, відповідно до якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Надала суду відзив на позовну заяву за первісним позовом. При цьому, повністю підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом, наполягала на їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Так, встановлено та підтверджено матеріалами справи, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № SAMDN9926 від 24.05.2007. Оскільки відповідач належним чином зобовязання за кредитним договором не виконала, була нарахована заборгованість в сумі 20499 грн. 82 коп. (а.с. 7).

З метою належного виконання зобовязань за вказаними кредитними договорами, між сторонами по справі 14 грудня 2015 року була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с. 6; 8-31).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 своїм підписом у договорі підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами надання банківських послуг складають між нею та банком кредитний договір.

Відповідно до умов укладеної генеральної угоди відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 19349 грн. 81 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців з 14.12.2015 до 31.12.2018.

Згідно п. 1.4. позичальник доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків позичальника, в межах сум, які підлягають сплаті Банку за Договорами, при настанні строків сплати. Позичальник доручає Банку здійснювати списання коштів в грошовій одиниці України/ іноземній валюті з будь-якого рахунка Позичальника у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України та купівлю/ продаж іноземної валюти на Міжбанківському ОСОБА_3 України.

Пунктом 2.1. угоди передбачено, що погашення заборгованості повинно було здійснюватися в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячна плата) в сумі 702 грн. 01 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути здійснена відповідачем не пізніше 31.12.2018. Заборгованість за кредитом, що починається з 32-го дня порушення вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф відповідно до п. 2.2. умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 14.12.2015 по 31.12.2018, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Із змісту ч. 1 ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за генеральною угодою виконав, видав позичальнику грошові кошти шляхом списання їх в рахунок заборгованості за кредитним договором № SAMDN9926 від 24.05.2007, проте у порушення умов договору відповідачем за первісним позовом порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у сумі 17543 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом, 6269 грн. 11 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 13561 грн. 75 коп. заборгованість за пенею та комісією, 1483 грн. 07 коп. штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди (а.с. 3-зворот; 5).

В той же час суд зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) Донецької області.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назвам.Дзержинськ) Донецької області.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу за первісним позовом ОСОБА_2, яка проживає в м.Торецьку (колишня назва м.Дзержинськ) Донецької області штраф, пеня та комісія нараховані після 14.04.2014 і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені, комісії та штрафів у загальному порядку є неправомірним.

Приймаючи до уваги, що відповідач за первісним позовом в порушення умов кредитного договору кредит позивачу за первісним позовом не повернула та не сплачує відсотки за його користування, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом обґрунтовано звернувся до суду з вимогами про повернення заборгованості по кредитному договору у вигляді заборгованості, відсотків.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню.

Що стосується вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом, то суд зазначає наступне.

Із зазначених позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стало оспорення Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 14 грудня 2015 року, оскільки Позичальник, тобто позивач за зустрічним позовом, не отримала від Банку грошових коштів в сумі 19349,82 грн.

Так, згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміється закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Але, як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_2 просила визнати Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 14 грудня 2015 року неукладеною.

В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_2 послалася на Закон України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 634, 1046-1047, 1054, 1069 ЦК України.

Проте, як розяснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

Крім того, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 січня 2017 року зазначено, що спір, який не має практичного значення, не повинен вирішуватися судом. Підтвердженням цього є й зміни, внесені до ст. 124 Конституції України (справи судами вирішуються лише в разі юридичного спору). Про неукладеність правочину як юридичну обставину справи може бути зазначено у мотивувальній частині рішення.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання недійсними договорів, судам слід здійснювати розмежування понять неукладеного, дійсного, недійсного (оспорюваного чи нікчемного) договору, враховувати те, що недійсним може бути визнаний лише укладений договір, а недодержання сторонами вимог щодо форми правочину чи порядку його укладення не може бути підставою для оспорювання такого правочину в судовому порядку, оскільки в силу закону такий правочин вважатиметься або неукладеним, або нікчемним.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду саме з вимогою про визнання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 14 грудня 2015 року не укладеною, яка не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, то її вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Крім того, позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Керуючись статтями 259, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитом у сумі 17543 (сімнадцять тисяч пятсот сорок три) грн. 85 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6269 (шість тисяч двісті шістдесят девять) грн. 28 коп., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1079 (одна тисяча сімдесят девять) грн. 80 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв