Справа № 487/892/18
Провадження № 2/487/1205/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участі секретаря Гречаної А.Д., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -

В С Т А Н О В И В:

21.02.2018 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в сумі 2851,67 грн. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 163,97 грн., три відсотки річних 29,82 грн., та судового збору 1762,00 грн. Позовнівимоги мотивуванні тим, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є субєктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва. В опалювальному сезоні 2016-2017 років позивач здійснював постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстрована, проживає та є споживачем теплової енергії відповідач. Позивач надав теплову енергію за період з 01.12.2016 року по 31.03.2017 року на суму 5932,56 грн., відповідач сплатив 3000 грн. Таким чином відповідач не виконав свої зобовязання у повному обсязі. Так, станом на 30.01.2018 року борг відповідача перед позивачем за період з 01.11.2016 року по 01.04.2017 року з урахуванням перерахунку на суму 80,89 грн. становить 2851,67 грн. Також згідно ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано 163,97 грн. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, а також 29,82 грн. три відсотки річних, які позивач просив стягнути з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказував на те, що позивач не надав належних доказів поставки відповідачу теплової енергії у період опалювального сезону 2016-2017 років. Також між позивачем та відповідачем не було укладено договору про надання послуг з опалення. Зазначив, що відповідач готова сплачувати за послуги опалення виключно із знятими щомісячно показами приладу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не зявилась, надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних доказів поставки відповідачу теплової енергії у опалювальному сезоні 2016-2017 років, між позивачем та відповідачем не укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. Також у позовній заяві жодним чином не пояснено методики розрахунків та надано вихідних даних для розрахунків вартості наданих послуг. Крім того, зазначила, що згодна оплачувати послуги з централізованого опалення виключно згідно із знятими щомісячно в останній день кожного місяця представником ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» у присутності представника споживачів показаннями будинкового приладу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири відповідача, адже саме такий порядок передбачений законодавством. За відсутності документів, в яких зафіксовані показання будинкового приладу обліку теплової енергії багатоквартирному будинку №1 по вул. 8 Поперечна у м. Миколаєві, зняті представником ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» у листопаді 2016 року, у грудні 2016 року, у січні 2017 року, у лютому 2017 року, у березні 2017 року у присутності представника осіб, яким ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» надає послуги з централізованого опалення будинку, відсутні підстави для нарахування позивачем відповідачу вартості спожитих відповідачем послуг, а відтак заявлені позивачем вимоги є безпідставними, необґрунтованими доказами та незаконними. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що стягувач не погоджується з викладеним у відзиві. Так, підтвердженням надання послуг з постачання теплової енергії є наявний у матеріалах справи наряд на підключення до системи централізованого теплопостачання будинку за адресою АДРЕСА_2 на початку опалювального сезону від 21.10.2016 року, який скріплений підписом представника балансоутримувача будинку ТОВ «Миколаївдомсервіс». Фактичне теплопостачання визначається згідно із відомостями, які надає балансоутримувач будинку. Причиною неможливості зняття показів приладу обліку теплової енергії стало перешкоджання сторонніх осіб фізичному доступу представників позивача та балансоутримувача до вузла обліку теплоносія будинку. Крім того, було виявлено, що тепловий лічильник було навмисно відключено від електричної мережі, внаслідок чого облік теплоспоживання припинився. Згідно із нормами законодавства споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, з чим відповідач погоджується. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Також представник відповідача ОСОБА_2 надав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що позивач порушив строк для подання відповіді на відзив та не мав повноважень на надання такого відзиву. Також позивач так і не надав суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів поставки відповідачу теплової енергії, а відтак позовні вимоги є абсолютно необґрунтованими. Зазначив, що балансоутримувачем будинку не знімаються показники приладу обліку теплової енергії та не складають звітів по тепловому лічильнику, а позивачем доказів неможливості доступу до приладу обліку теплової енергії не надано. Крім того, зазначив, що обсяг спожитої теплової енергії не був документально підтверджений позивачем у спірний період та позивач уникає необхідності подання передбачених законодавством звітів про обсяги спожитої теплової енергії, що свідчить про їх відсутність та необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача надав додаткові пояснення, у який зазначив, що відповідь на відзив надано представником позивача, який мав на це повноваження та в строки, передбачені чинним законодавством. Зазначив, що відповідачу була надана відомість нарахувань та оплат по особовому рахунку у відповідь на її заяву та рахунки повідомлення доставлялись за місцем розташування квартири відповідача. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно довідки форми №3 №723 від 27.03.2017 року виданої ТОВ «Миколаївдімсервіс» відповідач ОСОБА_4 мешкає у квартирі АДРЕСА_3.

ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" протягом опалювального сезону 2016 - 2017 років здійснювало постачання теплової енергії до будинку № 1 по вул. 8 Поперечна в м. Миколаєві, підтверджується нарядом на підключення системи теплопостачання від 21.10.2016 року. Відключення теплопостачання в зазначений період відбувалось на підставі відповідних рішень виконавчих органів місцевого самоврядування, що вбачається, зокрема, із наданих позивачем рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об'єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку.

Споживання теплової енергії у квартирі, належної ОСОБА_4, яка знаходиться по вул. 8 Поперечна, 1, у м. Миколаєві, здійснювалось через внутрішньобудинкову систему теплопостачання.

Приписами Закону України "Про теплопостачання" визначено, що підставою використання теплової енергії споживачем є саме договір, однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, відповідний договір між сторонами не укладався.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів поставки відповідачу теплової енергії у опалювальному сезоні 2016-2017 років, а також той факт, що вона готова оплачувати послуги з централізованого опалення виключно згідно із знятими щомісячно в останній день кожного місяця представником ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» у присутності представника споживачів показаннями будинкового приладу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири відповідача, суд вважає безпідставними виходячи з такого.

Факт споживання теплової енергії відповідачем підтверджується нарядом на підключення системи теплопостачання від 21.10.2016 року будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. 8 Поперечна, 1 (а.с.18), у квартирі №45 якого згідно довідки форми №3 проживає відповідач (а.с.12).

Крім того, відповідно до змісту Акту від 20.10.2016 року складеного інженером ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» ОСОБА_5 доступ до вузлу обліку будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. 8 Поперечна, 1 неможливий через зміну замку на вхідних дверях до підвального приміщення. Також з акту від 25.11.2016 року, складеного майстром ОСОБА_6 та сантехніками ОСОБА_7, ОСОБА_8 вбачається, що представники ЖЕД ТОВ «Миколаївдомсервіс» не мають доступу до підвалу житлового будинку по вул. 8 Поперечна, 1, оскільки систематично змінюють жильці замок від входу у підвал та ключі не надають ЖЕД ТОВ «Миколаївдомсервіс».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 року (у редакції чинній на час виникнення правовідносин), житлово-комунальні послуги, це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Вказана норма Закону також визначає, що споживач житлово-комунальних послуг це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

В ч.2 ст. 3 цього Закону встановлено, що його суб»єктами є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 13 вказаного Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Таким чином, вказаний Закон України (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) передбачав надання такої комунальної послуги, як централізоване опалення як власникам житлових, так і нежитлових приміщень.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачений ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин). Відсутність договору, як підстава на безоплатне користування фактично спожитими послугами, не передбачена. Таким чином, згідно зазначених норм закону споживач зобов'язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Плата за надані послуги у разі відсутності засобів обліку теплової енергії справляється відповідно до вимог п. 21 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005року №630, тобто згідно із встановленими нормативами (нормами) споживання.

Згідно ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13 викладено наступну правову позицію. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пунктів 1,2 Постанови Кабінету Міністрів від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формуванні тарифів на житлово-комінальні послуги», цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Цей Порядок застосовується під час установлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Розрахунок заборгованості за отриману теплову енергію представником позивача здійснено відповідно зазначених вище норм закону і «ОСОБА_7 та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», затверджених Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 2851,67 грн., сума, на яку підлягає збільшенню борг у урахуванням індексу інфляції в розмірі 163,97 грн., три відсотки річних в розмірі 29,82 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1762, грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 28 вересня 2018 р.

Суддя : Гаврасієнко В.О.