Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 309/791/16-ц

провадження № 61-7759 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідач-ОСОБА_5,
третя особа-Cлужба у справах дітей Хустської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області у складі судді Савицької С. А. від 07 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Мацунича М. В., від 23 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Cлужба у справах дітей Хустської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та у його вихованні.

Встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Cлужба у справах дітей Хустської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та у його вихованні.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі - ОСОБА_5 Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_7, який є онуком позивача. На сьогоднішній день між батьками дитини неприязні відносини, через що ні син позивача, ні позивач не мають можливості спілкуватися з дитиною з вини відповідача. Відповідач створює позивачу перешкоди у спілкуванні з онуком, перешкоджає зустрічам з дитиною, передачі йому подарунків. Дії відповідача перешкоджають позивачу брати участь у вихованні онука, чим порушуються права дитини. З метою захисту прав дитини та прав позивача, як бабусі, вона звернулася до суду з метою визначення порядку спілкування з онуком. Крім регулярних зустрічей з онуком позивач має намір виїжджати з ним під час святкування новорічних свят до м. Тернопіль та інші міста України, з метою розширення його кругозору та всебічного розвитку, а влітку виїжджати на море з метою його оздоровлення та фізичного розвитку.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просила визначити такі способи її участі у спілкуванні та вихованні онука: систематичні побачення з онуком у 1-у та 3-ю суботу місяця та в день народження онука з 12.00 год до 16.00 год за місцем проживання (АДРЕСА_1), надати дозвіл на виїзд онуку разом з позивачем з 30 грудня по 20 січня терміном 10 днів на екскурсії та виїзд до м. Тернопіль, з 01 червня по 30 серпня строком на 30 днів до м. Тернопіль та відпочинок в пансіонатах України кожного року до набуття онуком повноліття.

Рішенням Хустського районного суду від 07 грудня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено ОСОБА_4. наступний порядок часу спілкування з онуком ОСОБА_7: у першу і третю суботу місяця та в день народження онука з 12.00 год до 16.00 год за місцем проживання - АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Хустського районного суду від 11 липня 2017 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у загальному розмірі 775,54 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вказаний спосіб спілкування позивача з онуком найкращим чином забезпечить інтереси дитини.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2017 року рішення Хустського районного суду від 07 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків в частині відмови у задоволенні позову, оскільки ними порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до порушення прав позивача.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 квітня 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у квітні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_5 просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Частиною 1 статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У частинах четвертій, п'ятій статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно із частиною другою статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Статтею 257 СК України встановлено, що баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до сатті 159 цього Кодексу.

Судами установлено, що син позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_7, який доводиться онуком позивачу. Рішенням Хустського районного суду Закарпатьскої області від 13 липня 2015 року шлюб зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано. Неповнолітнього ОСОБА_7 залишено на утриманні та вихованні матері - ОСОБА_5, які проживають за адресою: АДРЕСА_1

З протоколів індивідуальної консультації Нижньобистрівської загальноосвітньої школи-інтернату I-II ступенів від 14 квітня 2016 року, 02 вересня 2016 року, 09 вересня 2016 року, 16 вересня 2016 року, 23 вересня 2016 року вбачається, що дитина відвідує психолога з підстав розлучення батьків, крім того, після зустрічі з батьком і бабусею знаходиться у дискомфортному стані, збуджена, погано спить; під час свята першого вересня дитина поводилася вкрай неадекватно, була роздратована, схильна до емоційних зривів. Зі слів учителя через подарунок батька був перерваний урок. Рекомендовано батьку і бабусі постійно контролювати свої емоції під час зустрічі з дитиною, не конфліктувати з мамою в присутності дитини, місце зустрічі з дитиною повинно бути комфортним для дитини. Також дитина проходила консультацію у невролога, у зв'язку з чим призначено лікування.

Матеріалами справи установлено, що розлучення батьків, неприязні стосунки між батьками дитини, а також неприязні стосунки між бабусею та матір'ю негативно впливають на психологічний стан дитини.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання про спосіб участі бабусі у вихованні онука, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки дитина є малолітньою та її виїзд до м. Тернополя чи інших міст і пансіонатів без матері можуть призвести до негативних наслідків щодо психологічного стану дитини.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд дитини без супроводу матері, оскільки ними неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначає, що судами не враховано того, що мати дитини належним чином не приділяє уваги синові, тоді як позивач має змогу та бажання це робити, що піде на користь дитині.

Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову, оскільки встановлений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні баби з онуком в повній мірі відповідає інтересам дитини.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська