Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ларіоновій Н.М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представників органа опіки - Шевченко Н.В. та Луніна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,свої вимоги мотивувавши тим, що 07 жовтня 2005 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 04.11.2014 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Між сторонами наявний спір про місце проживання дітей. Позивач переконана, що діти повинні проживати разом з матір`ю за її місцем проживання, вона має всі необхідні для цього умови. У зв"язку з вищезазначеним позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зматір`ю - ОСОБА_1 , за адресою її проживання.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 21.11.2016 р. (суддя Зарицька Ю.Л.).

Відповідачем були подані письмові заперечення, в яких ОСОБА_3 зазначив про те, що проживання дітей з матір`ю не буде відповідати їх інтересам.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 29.09.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.), та дана справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що проживання дітей з матір`ю буде відповідати інтересам дитини.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. Надав пояснення, аналогічні викладеним в його заперечення на позовну заяву, додавши, що позивачка почала вести аморальний спосіб життя, зловживати алкоголем, вживати наркотики, лаятися матом, вела себе вульгарно в присутності дітей у зв1язку з чим з 2016 року діти проживають з ним .

Представники третьої особи - органу опіки та піклування в особі Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки висновком органу опіки та піклування була встановлена недоцільність проживання дітей з матір`ю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2005 р. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 04.11.2014 р., яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Сторони по справі є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 08 жовтня 2015 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 11 грудня 2008 року.

Судом встановлено, що сторони по справі мешкають окремо, до квітня 2016 року діти проживали разом з позивачкою.

Обидві сторони у справі мають офіційне місце роботи та дохід, що підтверджується відповідними документами.

Згідно висновку Дарницької районного в місті Києві державної адміністрації від 20.03.2017 р. № 101-2578/03, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає за недоцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновку Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 101 - 2578 / 03 від 20.03.2017 року комісія з питань захисту прав дитини під час засідання 20 березня 2017 року вважає за недоцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю - ОСОБА_1 .

Опитані в судовому засіданні в присутності педагога малолітні діти сторін у справі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердили своє бажання проживати з відповідачем ОСОБА_3 як своїм батьком.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення від 08 січня2009 року у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" та рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України").

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Зібрані докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 , як батько дітей, постійно піклується про дітей, турбується про їх здоров`я, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; цікавиться навчальним процесом; діти відвідують школу за місцем проживання відповідача.

Крім того, постановляючи рішення, суд враховує згоду дітей на проживання з одним з батьків - саме відповідачем, і така згода не порушує положень конвенції, з врахуванням встановлених судом обставин покладає думку дітей та вона не має перевагу відносно інших доказів (правова позиція, викладена в постанові ВСУ від 12.07.2017 №6-564цс17).

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що визначення місця проживання дітей з позивачем як їх матір`ю не буде відповідати інтересам дітей.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. А відтак, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Зустрічний позов відповідачем не заявлявся, отже суд, розглядаючи справу, діє в межах заявлених ОСОБА_1 вимог.

На підставі вищевикладеного, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, ст.ст. 19,161 Сімейного Кодексу України, ст.29 Цивільного кодексу, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80,81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.),

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа: орган опіки та піклування в особі Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова