Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/1503/18
Головуючий у 1 інстанції: Вільямовська Н.О
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 січня 2018 року

у справі за позовомОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба захисту дітей в особі органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, та визначення порядку користування квартирою,

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба захисту дітей в особі органу опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та стягнення оплати за комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка має статус неприватизованого житлового приміщення. Разом з ним зареєстровані інші члени його сімї: батько - ОСОБА_5, брат - ОСОБА_8, сестра - ОСОБА_9 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивач проживав в квартирі з 1987 року по 26 січня 2017 року.

26 січня 2017 року в родині сторін склалася конфліктна ситуація, виникли непорозуміння та відповідачі почали перешкоджати подальшому проживанню позивача в квартирі. Оскільки позивач є інвалідом 3 групи, він не зміг самостійно протистояти тиску родині та вимушений був на вимогу свого батька у лютому 2017 року віддати ключі від квартири. З цього часу позивач не проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації, всі речі необхідні для його побуту знаходяться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Позивач намагався налагодити відносини з родиною у добровільному порядку, тому декілька разів на місяць приходив до квартири за місцем своєї реєстрації, але до квартири його не впускали та ключі не віддавали. Щодо не допуску у спірну квартиру звертався до правоохоронних органів. Раніше був визначений порядок користування квартирою наступним чином: у позивача ОСОБА_6 в користуванні перебувала житлова кімната площею 12,0 кв.м; у відповідача ОСОБА_5 кімната площею 8,2 кв.м; у відповідача ОСОБА_8 кімната 9,6 кв.м; у відповідача ОСОБА_9 разом з її дітьми кімната площею 16,7 кв.м.

Просив суд усунути перешкоди йому в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 - шляхом вселення його до даного житлового приміщення. Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 надати ОСОБА_6 один комплект ключів від вхідних дверей від квартири за адресою: АДРЕСА_2. Визначити порядок користування квартирою наступним чином: визначити ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м.; визначити ОСОБА_5 у користування житлову кімнату площею 8,2 кв.м.; визначити у користування ОСОБА_8 у користування житлову кімнату площею 9,6 кв.м.; визначити у користування ОСОБА_9 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 житлову кімнату площею 16,7 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор, кухню, лоджію, ванну кімнату, санвузол. Вселити ОСОБА_6 у кімнату площею 12,0 кв.м., яка розташована в квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що 15.01.1987 р. родина позивача, яка на той час складалася з пятьох осіб, отримали квартиру за адресою: АДРЕСА_2, виданого згідно рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради народних депутатів Запорізької області. На даний час в спірній квартирі № 27 зареєстровані та мешкає позивач та пять членів родини. Також в даній квартирі зареєстрований відповідач. Наприкінці вересня 2016 року відповідач зібравши свої речі залишив квартиру, створивши родину та перейшов мешкати у сусідній будинок за адресою: м. Енергодар вул. Набережна буд.10. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Позивачем були укладені всі необхідні договори з підприємствами, які надають комунальні послуги, а саме з Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради. Відповідач повністю припинив проживання в квартирі та припинив виконувати обовязки члена сімї, повязані з утриманням та оплатою жилого приміщення. Вважає, що відповідач не користується квартирою без поважних причин, ніяких перешкод щодо проживання у ній позивачем не чинилося і не чиниться, у відповідача є ключі від квартири, замки на дверях позивач не міняв.

Просив суд визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування квартирою №27 в будинку №8 по вулиці Набережна в м. Енергодар Запорізької області, у звязку з непроживанням в ній без поважних причин понад шість місяців. Крім того, позивач зазначає, що він самостійно здійснює плату за комунальні послуги та у період з вересня 2014 року по січень 2017 року він сплатив 3660,02 грн. комунальних послуг. Просить також стягнути з відповідача дану суму понесених комунальних витрат.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 січня 2018 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в користуванні квартирою № 27, розташованою в буд. № 8 по вул. Набережна у м. Енергодар, Запорізької області, шляхом вселення його до даного житлового приміщення. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, один комплект ключів від вхідних дверей квартири № 27, розташованою в буд. № 8 по вул. Набережна у м. Енергодар, Запорізької області.

Визначено порядок користування квартирою № 27, розташованою в буд. № 8 по вул. Набережна у м. Енергодар, Запорізької області наступним чином:

-визначити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м.;

-визначити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у користування житлову кімнату площею 8,2 кв.м.;

-визначити ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, у користування житлову кімнату площею 9,6 кв.м.;

-визначити у користування ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, разом з її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, житлову кімнату площею 16,7 кв.м.;

-у спільному користуванні залишити коридор, кухню, лоджію, ванну кімнату, санвузол.

Відмовлено узадоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про відмову в первісному позові та про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира №27 по вул. Набережна у будинку №8 у м. Енергодар належить до державного житлового фонду. Відповідно до ордеру №5874, квартира №27 по вул.. Набережна у будинку №8 у м. Енергодар була надана ОСОБА_5 на родину у складі пятьох осіб, а саме ОСОБА_5 - глава, ОСОБА_12 - дружина, ОСОБА_13 - донька, ОСОБА_6 син, ОСОБА_14 донька. Квартира не приватизована (а.с. 70).

На теперішній час в квартирі зареєстровані: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_12 та її діти ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Також встановлено, що позивач, не має іншого власного житла в місті, або у своїй приватній власності квартири та є особою з інвалідністю.

Підтвердженням того, що позивач проявляв інтерес до спірної квартири, також підтверджують наявні в матеріалах справи листи Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області від 22.05.2017 року №5380/92/02-2017 та від 26.12.2017 року №12911/92/01-2017 щодо надання інформації за зверненням ОСОБА_6 від 25.04.2017 року (ЄО №2514) та 25.12.2017 року (ЄО № 8439), щодо неможливості мешкати за місцем реєстрації та не допуску до квартири №28 по вул. Набережній у м. Енергодарі про припинення розгляду матеріалів, так як в них відсутні ознаки будь-яких кримінальних правопорушень.

За вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з положень ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч. 2 цієї статті письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. У відповідності до приписів ч. 6 цієї статті, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Положення п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ст. 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Виходячи з зазначених правових норм, підставами для визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою є обовязкова сукупність двох обставин:

- відсутність особи за місцем реєстрації понад встановлені строки;

- неповажність причини такої відсутності особи.

Судом попередньої інстанції далі встановлено, що з січня 2017 року ОСОБА_6 у спірній квартирі не проживає, оскільки відповідач ОСОБА_5Є вигнав його, після встановлення можливої крадіжки в спірній квартирі у розмірі 9000 грн.

Крім того, вказану обставину підтвердила у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_15, яка пояснила, що приблизно 3 роки тому вона почала зустрічатися з ОСОБА_6. До лютого 2017 року інколи вона ночувала разом з ОСОБА_6 у нього в кімнаті площею 12,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_3, також і він ночував у неї в квартирі. Та починаючи з лютого 2017 року, у звязку з тим, що його вигнали з квартири, він живе у неї, за адресою: АДРЕСА_4. Особистих речей з собою, в нього практично не було. Пізніше його батько ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що він стоїть біля її підїзду, та щоб останній віддав йому ключі від спірної квартири. У квітні та у грудні 2017 року ОСОБА_6 намагався потрапити до спірної квартири, в присутності неї, проте його не пустили.

За таких обставин суд попередньої інстанції вважав, що ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з поважних причин і є вісі підстави для задоволення позову і відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 по вимогах про визнання ОСОБА_6 втративши право користування спірною квартирою та стягненні витрат понесених за комунальні послуги.

При цьому суд попередньої інстанції також враховав, що відповідач ОСОБА_6, є особою з інвалідністю ІІІ групи, іншого житла не має.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 при намаганні ОСОБА_6 скористатися своїм правом, а саме користування спірною квартирою, не пустив свого сина ОСОБА_16, після чого було викликано поліцію, що не заперечував у судовому засіданні сам ОСОБА_5

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 з поважної причини не проживає у спірній квартирі є всі підстави для задоволення його позову та відсутності підстав для задоволення зустрічного позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги повністю повторюють зміст зустрічного позову, вони були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні, і повторної перевірки ці доводи не потребують.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи в тому числі щодо порушення процесуального законодавства, прийняття судом неналежних доказів, порушення норм матеріального права, про неповажність проживання в квартирі, про відсутність речей позивача в квартирі, про неоплату комунальних послуг не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 січня 2018 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 3 липня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: