Справа № 357/5688/17 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/3108/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 08.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Гуля В.В., Фінагеєва В.О.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що 16.10.2007 року між ним та ПАТ«Комерційний банк «Надра» був укладений кредитний договір № 148/П/13/2007/840, згідно якого банк зобов'язався надати кредит у розмірі 22 385,00 дол.США на термін до 10.10.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних на придбання нерухомості, а позивач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

В забезпечення кредиту 16.10.2007 року було укладено договір іпотеки, за яким житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що придбавався за кредитні кошти під № 64 по вул. Чайковського, м. Біла Церква, був переданий в іпотеку.

При сплаті платежів за 2017 рік та при дослідженні розрахунку відсотків, позивачем встановлено розбіжності з розрахунком заборгованості за кредитом та процентами, згідно вказаного кредитного договору.

Крім того, відповідачем не надано графік погашення заборгованості за кредитом та процентами, отже даний договір не містить загальної вартості кредиту, абсолютного значення подорожчання кредиту, реальної відсоткової ставки та іншу передбачену законодавством інформацію.

Позивач вважав, що узгоджена сторонами у договорі ціна договору не відповідає реально встановленій у договорі та узгоджений у договорі розмір реальної відсоткової ставки не відповідає фактично встановленому розміру відсотків.

Позивач зазначав, що волевиявлення позичальника на укладення договору на умовах, з яких формально дійшли згоди згідно наявного у справі письмового документу, а саме, кредитного договору, не відповідає фактично встановленим істотним умовам договору. При укладенні кредитного договору, банк приховав від нього повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів позивача в оману.

Позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 148/П/13/2007/840 від 16.10.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Надра»; визнати недійсним договір іпотеки від 16.07.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. за реєстр.№2384.

27.03.2018 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просив суд визнати недійсним п.1.5 кредитного договору № 148/П/13/2007/840 від 16.10.2007 року укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» недійсним; визнати п.1.3.1 кредитного договору № 148/П/13/2007/840 від 16.10.2007 року укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» частково недійсним, встановивши відсоткову ставку 12,87 %. Уточнені позовні вимоги викладено на а.с.209.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним п.1.5 «комісія за розрахунки» Кредитного договору № 148/П/13/2007/840 від 16.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку з приводу незаконності нарахування комісії по вказаному кредитному договору з огляду на наступне.

Пункт 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.03 року № 255 (в подальшому - Правила № 255), визначає комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи й затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи вважається фіксованою.

Комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг встановлені підпунктом б) пункту 2.4 розділу II Правил № 255. До них належать:

-комісії за розрахунково-касове обслуговування клієнтів;

-комісії за обслуговування кредитної заборгованості;

-комісії за резервування кредитної лінії, яка розраховується на пропорційній часу основі протягом строку дії зобовязання;

-комісією за управління інвестицією, тощо.

За смисловою ознакою виходить, що комісія за надання та обслуговування кредиту - це плата за послуги банку (управління кредиту).

Станом на день видачі кредиту згідно Кредитного договору ПАТ «КБ»Надра» був публічною фінансовою установою, яка здійснювала кредитування, в т. ч. населення для споживчих потреб.

Умови, що передують укладенню кредитного договору, визначені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також тарифи (комісія) банку були загальновідомою інформацією, яка доносилася до споживачів кредитних коштів за допомогою реклами, ЗМІ, інтернет-ресурсів Відповідача і т. п., а також роз'яснювались менеджером відділення перед укладенням договору.

Позивач ОСОБА_3, перед укладанням кредитного договору, заповнив та підписав анкету-заяву клієнта на отримання кредиту на купівлю нерухомості. Згідно даної анкети, позивач ознаймлений з умовами кредитування. В тому числі підтвердив свою згоду з умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (договір знаходиться у вільному доступі на сайті www.nadra.com.ua) і тарифами банку, та зобов'язався їх виконувати.

При цьому, п. 2.5. Договору про комплексне банківське обслуговування зазначено, що клієнт доручає, а Банк приймає на себе зобов'язання утримувати комісії, що передбачені умовами та тарифами Банку до відповідних продуктів Банку в безакцептному порядку.

Тобто, ОСОБА_3 перед укладенням договорів був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився на них, наслідком чого після попереднього ознайомлення позивача із письмовим проектом Кредитного договору, стало його укладення.

Нормою ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладений, якщо сторони в належні формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому волевиявлення учасників процесу було вільним і відповідало їх внутрішній волі (ч. З ст. 203 ЦК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Невикладення якихось умов у договорі ніяким чином не означає, що на правовідносини, які склалися між сторонами не розповсюджуються регулятивні норми діючого законодавства України.

Викладення ж усіх умов діючого законодавства у самому кредитному договорі не можна вважати доречним, з чим погодилися сторони при укладенні кредитного договору

Вчинивши дії щодо оплати чергового мінімального необхідного платежу, (до якого входить сума комісії) позивач підтвердив виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Що стосується ЗУ "Про захист прав споживачів", то п.2 ч.4 ст. 11 зазначено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Така ж редакція Закону існувала на момент вчинення правочину. Суд в свою чергу, в рішенні, посилається на Закон України. «Про захист прав споживачів» редакцією від 29.09.2011р.

При цьому, скаржник звертає увагу суду на те, що на дату укладення кредитного договору, норма ЗУ "Про захист прав споживачів" на яку посилається позивач та суд не діяла, оскільки була прийнята значно пізніше, а саме в момент прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22.09.2011 року. Отже не розповсюджується на відносини сторін, так як згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Вважає, що підстав визнання частково недійсним кредитного договору, а саме п. 1,5 кредитного договору №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р. немає.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання сторони не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.10.2007 року між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Надра», було укладено договір № 148/П/13/2007/840, згідно якого банк зобов'язався надати кредит у розмірі 22385,00 дол.США на термін до 10.10.2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних на придбання нерухомості.

Відповідно до п. 1.1 Договору Банк надає Позичальнику кредитні кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 22385 доларів США для придбання нерухомості.

Відповідно п.1.1.3 відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 11,99 % на рік. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється на фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості.

Пунктом 1.5. кредитного договору №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р. встановлено, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,75 % від суми виданих коштів зазначених в п.1.2. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір за умовами якого позивач як іпотекодавець передав в іпотеку банку, як іпотеко держателю, житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, під № 64 по вул.Чайковського, ва м.Біла Церква, Київської області. Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О.Л., зареєстрований в реєстрі за № 2384. Наведене підтверджується копією договору іпотеки (а.с.9,10).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що при сплаті платежів за 2017 рік та при дослідженні розрахунку відсотків, позивачем було виявлено розбіжності з розрахунком заборгованості за кредитом та процентами, згідно кредитного договору № 148/П/13/2007/840 від 16.10.2007 року.

За клопотанням представника позивача по даній справі була проведена судово-економічна експертиза. Згідно висновку даної експертизи реальна відсоткова ставка по кредитному договору №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р. становить 12,87%, натомість в кредитному договорі узгоджена відсоткова ставка 11,99%; розмір мінімально необхідного щомісячного платежу (ануїтетного платежу) згідно вихідних даних, наявних у кредитному договорі №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р., розрахунково становить 321,16 доларів США, натомість у договорі сторонами узгоджена величина мінімально необхідного щомісячного платежу 322,91 долари США; реальна процентна ставка по кредитному договору №148/11/13/2007/840 від 16.10.2007р., виходячи із узгодженого договором розміру мінімально необхідного щомісячного платежу у сумі 322,91 долари США та терміну кредитування 120 місяців, розрахунково становить 12,87%. Сукупна вартість кредиту по кредитному договору №148/П/13/2007/840 від 16.10.2007р., виходячи із узгодженого договором розміру мінімально необхідного щомісячного платежу у сумі 322,91 долари США та терміну кредитування 120 місяців, розрахунково становить 38 749,20 доларів США. Абсолютне значення подорожчання кредиту становить 16755,94 долари США. Встановити величину подорожчання кредиту з урахуванням страхових платежів за весь період користування кредитними коштами не видається за можливе (причини наведені у дослідженні). Висновок експерта №16308/17-45 від 31.01.2018р. (а.с.185-196).

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним п.1.5 кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що положення про нарахування комісії за вказаним кредитним договором є незаконним, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою і встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача та ін..) є протиправним.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції виходячи з такого.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 16 жовтня 2007 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач зді йснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції застосував до виниклих правовідносин ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка не діяла на час укладення кредитного договору не спростовують висновків суду першої інстанції. Дійсно в ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на час укладення кредитного договору, а саме в редакції від 01.12.2005 р. було викладена так: «Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.»

Редакція абз.3 цієї частини була змінена Законом № 3795-VI від 22.09.2011 і було зазначено: «Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі»

Частину четверту статті 11 доповнено новим абзацом до згідно із : «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.»

Однак суд першої інстанції в своєму рішенні не посилався на норму ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 22.09.2011р., а проаналізував законодавство, яке діяло на час укладення кредитного договору, яке давало підстави суду визнати незаконність п. 1.5 кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині визнання недійсним п.1.5. кредитного договору постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін..

Керуючись ст. ст. 367,374,375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним залишити без змін в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним п.1.5 кредитного договору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді