Справа № 127/6373/18
Провадження № 2/127/1137/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

26.11.2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Слізяк М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Виконавчого комітету Гніванської міської ради про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи Виконавчого комітету Гніванської міської ради про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у якому просила суд визнати ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: м. Гнівань Тиврівський район, Вінницька область. Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони познайомилися і почали спільно проживати без реєстрації шлюбу з серпня 2007 року по кінець листопада 2008 року, мали інтимні стосунки, в результаті чого позивач завагітніла та 18.07.2009 року народила сина ОСОБА_4. Відповідач відмовився реєструвати своє батьківство, тому запис про батька дитини у свідоцтві про народження було проведено відповідно до ст. 135 ч. 1 СК України. Дитина проживає разом з позивачкоюта знаходиться на її утриманні, відповідач участі у матеріальному та духовному розвитку дитини не приймає. Сторонина даний час не спілкуються, добровільно визнати батьківство та добровільно сплачувати аліменти на утримання сина відповідач відмовляється, щостало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили їх задовольнити.

Також позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що на момент припинення відносин із відповідачем, вона вже була вагітна, однак вони не проживали разом. Відповідач про її вагітність був обізнаний, дитину визнав, сказав, що буде допомагати, від дитини не відмовляється. З моменту народження дитини сторони ще спілкувалися три місяці в телефонному режимі, однак дитину відповідач не бачив жодного разу. В подальшому відповідач зник, змінив номер телефону.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, судом та стороною позивача вживалися всі можливі заходи щодо виклику відповідача до суду, однак які виявилися безрезультатними. Відзив на позовну заяву відповідач не подав.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Гніванської міської ради до судового засідання не зявився, однак на адресу суду надійшла заява від міського голови ОСОБА_5 про слухання справи у відсутність представника та вирішення даної справи відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 07.03.2018 року за №4 було проведено 27.07.2009 року реєстрацію актового запису №107 про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, де відомості про батька записані відповідно до ст. 135 ч. 1 СК України (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії 1-АМ №003328, виданого 18.11.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №32 ОСОБА_6 вона ж позивач, змінила своє імя на ОСОБА_1.

В звязку зі зміною імені матері дитини було видано повторно свідоцтво про народження дитини серії І-АМ №149479 відповідно до якого неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком записано ОСОБА_3, а матірю дитини ОСОБА_1 (а.с. 9).

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: м. Гнівань, вул. Соборна, 102/3, що стверджується довідкою Гніванського КП «Гніваньводопостач» №755 від 17.04.2018 року (а.с. 28).

Судом встановлено по справі, що позивач ніколи не перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Законодавством встановлений перелік осіб, які вправі подати позов про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання про походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

З метою зясування дійсних обставин справи, в судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її подругою дитинства. Їй відомо, що з осені 2007 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 до грудня 2008 року проживали однією сімєю в м. Вінниці в будинку відповідача, між ними були прекрасні відносини і позивач ОСОБА_1 завагітніла. Свідок часто приїжджала до них у гості. Потім між позивачкою і відповідачем відносини погіршилися і позивач повернулася до себе додому в м. Гнівань. Відповідач був обізнаний про вагітність позивачки і під час її вагітності приїздив та визнавав, що це його дитина.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона спочатку була знайома з відповідачем ОСОБА_3 Потім вона познайомилася з позивачкою ОСОБА_1, оскільки остання стала проживати разом з відповідачем ОСОБА_3В однією сімєю у м. Вінниці і вони товаришували. Одного разу при зустрічі відповідач ОСОБА_3 сказав їй: - «ОСОБА_8, поздрав мене, в мене буде дитина від Люди», тобто коли позивач була вагітна, то відповідач визнавав себе батьком дитини.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 її мати. З 2007 року її мама проживала з ОСОБА_3 у м. Вінниці, у них були гарні відносини. Вона особисто на той час жила з бабусею та дідусем у м. Гнівань, але на вихідні та канікули вони її забирали у м. Вінницю. ЇЇ мати розійшлася з ОСОБА_3 коли була вже вагітна, але відповідач був не проти щоб у її матері від нього народилася дитина.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що позивач наполягає на біологічному батьківстві відповідача ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто стверджує про кровне споріднення між відповідачем ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, а позовні вимоги в частині визнання батьківства є доведеними повністю.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік". Відповідно прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років на період з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року складає 1944,00 грн.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітнього сина, взаємний обовязок батьків по їх утриманню, а також те, що не надано доказів про розмір щомісячного доходу відповідача, що він має достатню фінансову спроможність сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі, не надано також доказів про відсутність у відповідача інших утриманців, вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000,00 грн., яка підлягає індексації, зі всіх видів доходу відповідача, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 22.03.2018 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги щодо стягнення аліментів, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 704,80 грн. на користь держави, а 704,80 грн. судового збору за позовні вимоги про визнання батьківства слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, слід стягнути з відповідача на користь позивача 138,00 грн. витрат позивача, повязаних з викликом відповідача до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 121, 125, 128, 135, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 5, 12, 13, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000,00 грн., яка підлягає індексації, зі всіх видів доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 22.03.2018 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. та 138,00 грн. витрат позивача, пов"язаних з викликом відповідача до суду.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2018 року.

Суддя: