Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 328/155/16 Головуючий у 1 інстанції: Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/778/191/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Дашковської А.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, який у ході розгляду справи було уточнено, про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначила, що 18 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до неї з проханням надати йому в борг грошові кошти в сумі 6 000 доларів США для особистих потреб. На той час вона мала власні грошові заощадження як у гривнях, так і у доларах США, тому погодилася на таку пропозицію відповідача. Цього ж дня вона передала відповідачу 6 000 доларів США (шістдесят купюр номіналом по 100 доларів). Відповідача вона знає особисто, оскільки з 16.09.2006р. по 13.10.2015р. вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. На момент позики відповідач був її чоловіком, і тому його порядність та платоспроможність не викликала в неї сумнівів, оскільки їй відомо, що він офіційно працевлаштований в ВАТ «Запоріжжяобленерго», працює майстром дільниці та отримує регулярну високу заробітну плату.

На підтвердження факту передачі нею коштів відповідачу у розмірі 6 000 доларів США був складений письмовий договір позики від 18.12.2014р. у двох примірниках, один з яких з особистим підписом відповідача знаходиться у неї, а другий примірник з її підписом знаходиться у відповідача. Відповідно до п. 1 договору відповідач отримав від неї до підписання цього договору кошти, які зобов'язався повернути до 18.12.2017р. в сумі 6 000 доларів США повністю. Порядок повернення коштів ними визначено у п. 3 вказаного договору позики, згідно з яким відповідач зобов'язується повернути позичені кошти частками в м. Токмаку, а саме: по дві тисячі доларів у строки до 18.12.2015р., до 18.12.2016р. та до 18.12.2017р (остаточний розрахунок). Погодження з умовами договору та отримання коштів відповідачем засвідчено його особистим підписом під договором.

Таким чином, згідно зі статтями 1046, 1047 ЦК України між сторонами було укладено договір позики, а повернення позичених коштів визначалось рівними частками по 2000 дол. США кожного року протягом трьох років. Проте відповідач не виконує зобов'язання, не повернувши їй у строк до 18.12.2015 року першу суму у розмірі 2000 дол. США, а в подальшому не повернув і другу частку боргу у розмірі 2000 доларів США до 18.12.2016 року.

13.10.2015р. рішенням Токмацького районного суду Запорізької області шлюб між нею та відповідачем був розірваний.

Вважає, що неповернення відповідачем у обумовлені строки частини позики є підставою для стягнення з відповідача у відповідності до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України всієї суми позики достроково.

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України вважає, що відповідач має сплатити їй 3% річних від простроченої суми, що від першої простроченої частки у сумі 2000 доларів США становить 60 доларів США (2000 х 3% = 60); 3% річних від другої простроченої частки у сумі 2000 доларів США становить 51 день прострочення та відповідно суму у розмірі 8,38 (2000 х 3% : 365 х 51 дн.) доларів США.

Загальна сума боргу за договором позики від 18.12.2014р. станом на час останнього уточнення позовних вимог становить 6 068,38 доларів США, який складається з наступного: 6 000 доларів США - основний борг; 3 % річних від простроченої суми - 68,38 доларів США, що згідно з офіційним курсом, встановленим НБУ на час подання уточненого позову, еквівалентно 164 319 грн. (6068,38 дол. США х 27,078 = 164 319 грн.).

У зв'язку з зазначеним, позивач просила суд cтягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики від 18.12.2014 року в розмірі 6 068,38 доларів США, що еквівалентно - 164 319 грн. за курсом національного банку України на 07.02.2017 року та судовий збір в розмірі 1 666 грн.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 18.12.2014 року в сумі 157 918 грн. 22 коп., що складається із: 156 138 грн. 76 коп. - борг за договором позики та 1 779 грн. 46 коп. - 3 % річних від простроченої суми боргу.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі - 1 579 грн. 18 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача - ОСОБА_3, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також нові докази, зібрані під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач уклала шлюб з відповідачем 16.09.2006р., який був розірваний рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 13.10.2015р.

17.06.2016р. позивач ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_2, що підтверджується копі-

єю свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1.

Ухвалою Токмацького районного суду від 24.01.2017 року було уточнено анкетні дані позивача ОСОБА_2 та вказано її теперішнє прізвище - ОСОБА_2.

Відповідно до договору позики від 18.12.2014 року відповідач ОСОБА_4 позичив у позивача ОСОБА_2 гроші в сумі 6000 доларів США, які зобов'язується повернути до 18.12.2017р. Відповідно до договору позики, позичальник одержав кошти повністю від позикодавця до підписання цього договору.

Згідно з п. 3 вказаного договору позичальник має повертати суму позики поступово трьома платежами: до 18.12.2015р. - 2000 дол. США, до 18.12.2016р. - 2000 дол. США, до 18.12.2017р. - 2000 дол. США.

У встановлений договором позики строк відповідач не повернув позивачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США до 18.12.2015 року, що і викликало її звернення до суду 14.01.2016р. з позовом про стягнення 2000 дол. США.

В ході розгляду справи настав строк другого платежу, який позичальник мав здійснити до 18.12.2016р., але цей платіж також не був вчинений, тобто борг склав вже 4000 дол. США.

Зважаючи на такі обставини позивач уточнила позовні вимог та просила стягнути достроково всю суму позики у розмірі 6 000 дол. США та 3 % річних в розмірі 68,38 дол. США, що в еквіваленті на час уточнення позову становило 164 319 грн.

Відповідач ОСОБА_4 заперечував проти позову, вказуючи, що договір позики є безгрошовим, а також вказуючи, що під договором запис від його імені «ОСОБА_4», дату «18.12.2014р.» та підпис вчинено не ним.

Задовольняючи частково позов, суд виходив із того, що позивачем підтверджені правовідносини щодо позики наданням оригіналу договору позики, який згідно з висновком проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи підписаний відповідачем, згідно з яким останній отримав 6000 дол. США, які своєчасно відповідно до визначеного у договорі порядку добровільно не повертає, тому позичені кошти разом з 3 % річних підлягають стягненню з нього на користь позивача у гривневому еквіваленті за курсом валют на час постановлення рішення.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що суд неправильно встановив дійсні обставини справи, зокрема, що позики фактично не відбулось, гроші йому позивачем не передавались, а з позивачем у нього мала місце інша домовленість, а саме: придбання нею квартири у власність їхньому малолітньому сину, кошти за яку він поверне. Оскільки квартиру було придбано не на ім»я сина, а на ім»я сестри позивача, він відмовляється сплачувати вартість квартири позивачеві. Наданий позивачем договір позики він не підписував, висновок судової почеркознавчої експертизи є неповним, оскільки ним не досліджені всі надані зразки почерку і підпису, а також сумнівним, оскільки базується на експериментальних зразках у вигляді заяв, складених від його імені, але не ним, які були витребувані з інших судових справа.

Перевіривши вказані доводи відповідача, колегія встановила наступні обставини.

Для перевірки заперечень відповідача проти позову щодо невчинення ним підпису і записів під договором позики, ухвалою суду першої інстанції від 09 березня 2016р. була призначена судово-почеркознавча експертиза (Т. 1 а.с. 40).

Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Запорізького відділення № 72-16 від 26.07.2016 року, почерк, яким виконаний рукописний текст після слова «Позичальник», розміщений на зворотній стороні договору позики, укладеного 18.12.2014 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, виконаний самим ОСОБА_4. Підпис, виконаний від імені ОСОБА_4 та розміщений після слова «Позичальник» та рукописного тексту на зворотній стороні договору позики, виконаний самим ОСОБА_4.

Відповісти на питання: «Чи виконано цифри «18.12.2014р.» ОСОБА_4, або іншою особою?» не надається за можливе з причин, викладених в дослідницькій частині висновку.

Відповідно до дослідницької частини зазначеного висновку, при порівнянні досліджуваного рукописно-цифрового тексту із зразками почерку ОСОБА_4, встановлено, що вкрай обмежений графічний матеріал досліджуваного тексту не дозволив виявити такі ідентифікаційні ознаки почерку передбачуваного виконавця, які б у своїй сукупності були істотними і достатніми для певного висновку про тотожність особи виконавця досліджуваного рукописно-цифрового тексту. Тобто, відповісти на цю частину питання поставленого на вирішення експерту не вдалось лише через обмежений графічний матеріал, і це ніяким чином не пов'язано із кількістю наданих експерту експериментальних, вільних та умовно вільних зразків.

Відповідач та його представник вказували у своїх запереченнях на те, що висновок експерта є неповним, необгрунтованим і таким, що викликає сумнів у його правильності, так як в експертному висновку не було вказано, які документи зображені на фото № 4, 6-9, та досліджувались при порівнянні.

Судом з цього приводу за клопотання сторони відповідача було допитано експерта ОСОБА_9, який виконував почеркознавче дослідження, який пояснив, що досліджував всі надані зразки, а у фототаблиці відобразив лише характерні ознаки почерку та підписів за деякими з документів. Декілька зразків ним було виключено з дослідження як сумнівні, та таким правом наділений експерт згідно з Методикою проведення почеркознавчих експертиз. Вважав, що дослідження проведено повно та об»єктивно та ним в категоричній формі встановлено за наданими зразками належність досліджуваного підпису та запису з ПІБ у договорі позики від 18.12.2014р. ОСОБА_4

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом ОСОБА_4 було заявлено клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, у якому він наголошував на неповноті проведеного дослідження, а також взяття до уваги експертом як зразків трьох заяв, які були написані та підписані від його імені, але не ним.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2018р. клопотання ОСОБА_4 було задоволено та з метою повного і всебічного з»ясування обставин, на яких наголошував апелянт в апеляційній скарзі, було призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України із постановкою запитання: чи виконано напис на зворотній стороні договору позики від 18.12.2014р. після (навпроти) слова Позичальник: «ОСОБА_4», підпис навпроти цієї фрази та строчкою нижче дата «18.12.2014р.» самим ОСОБА_4 або іншою особою» (Т. 2 а.с. 182-184).

З умовно-вільних зразків було виключено три заяви, які були предметом дослідження у первісній почеркознавчій експертизі, написання та підписання яких заперечував відповідач, а саме: заява від 03.12.2015р., від 23.01.2016р., від 13.10.2015р., які надавались на запит суду з інших цивільних справ за участі тих же сторін, зокрема, із справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ( Т. 1 а.с. 108-110).

За клопотанням експерта Золоміхіної О.О. № 4-165 від 16.04.2018р. для проведення експертизи були зібрані додаткові вільні та умовно-вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_4 (Т. 2 а.с. 202, 227-229).

Згідно з висновком Запорізького НДЕКЦ МВС України № 4-165 від 25.05.2018р. запитання «чи виконаний короткий рукописний запис ОСОБА_4 або іншою особою, який міститься навпроти короткого рукописного запису «Позичальник» на зворотній стороні договору позики від 18.12.2014р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.», не вирішувалось у зв»язку із тим, що відсутні зразки почерку ОСОБА_4, які виконані у скорописі. Відповісти на запитання, чи виконаний підпис ОСОБА_4 навпроти короткого рукописного запису «Позичальник» на зворотній стороні договору позики від 18.12.2014р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не виявилось можливим через неоднозначну оцінку виявлених результатів під час проведення порівняльного дослідження.

Відповісти на запитання «чи виконаний короткий рукописний цифровий запис

«18.12.2014р.» навпроти короткого рукописного запису «Позичальник» на зворотній стороні договору позики від 18.12.2014р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_4.» не виявилось можливим через обмежений об»єм графічного матеріалу, який міститься в досліджуваному цифровому записі ( Т. 2 а.с. 236-245).

Таким чином, обидві експертизи не змогли відповісти на питання «чи виконано запис «18.12.2014р.» ОСОБА_4.» у зв»язку з обмеженим об»ємом самого досліджуваного цифрового запису.

З дослідницької частини цього висновку слідує, що досліджуваний підпис та запис «ОСОБА_4» виконані у середньому темпі. Вільні та експериментальні зразка підписів володіють високою варіаційністю, а у вільних та експериментальних зразках почерку ОСОБА_4. елементи скоропису зустрічаються дуже рідко. Переважна більшість зразків почерку (а особливо експериментальні) виконані в уповільненому темпі, що свідчить про виконання зразків почерку під дією якихось «збиваючих» факторів (незвична поза виконавця, незвичний стан, або ретельне наслідування, наприклад, спеціальним шрифтам). Тому, оскільки досліджуваний об»єкт різниться з наданими зразками за способом написання, то неможливо провести його ідентифікаційне дослідження.

Отже, вказана повторна почеркознавча експертиза ніяких висновків, які можна було б взяти до уваги при вирішенні цієї справи не надала.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України (ред.. від 18.03.2004р., яка діяла під час постановлення оскаржуваного рішення суду), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться їх прийняття чи відмова у прийнятті.

Оцінюючи висновок експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Запорізького відділення № 72-16 від 26.07.2016 року, суд першої інстанції відкинув всі заперечення сторони відповідача щодо його необґрунтованості, неповноти та неправильності.

Так, суд вказував, що у висновку надані однозначні та конкретні, а тому зрозумілу та ясні відповіді на постановлені судом запитання. Він не являється неповним, оскільки в ньому дано відповідь на єдине поставлене запитання, він є повним, обґрунтованим та правильним, оскільки висновки базуються на проведеному дослідженні наданого об»єкту - договору позики від 18.12.2014р. та відібраних у суді експериментальних зразків підпису і почерку відповідача, вільних зразків та умовно-вільних, наданих експерту в достатній кількості.

Колегія погоджується з такими висновками суду, який ретельно та всебічно вивчив експертне дослідження, допитав експерта та надав цим доказам правильну оцінку.

З дослідницької частини Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Запорізького відділення № 72-16 від 26.07.2016 року вбачається, що експерт вивчив з наступним порівнянням між собою вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку та підписів ОСОБА_4 в період часу з 2010р. по 2013-2016р. Тому суд обґрунтовано не взяв до уваги ті доводи відповідача, що експертом досліджувались лише дві заяви від імені ОСОБА_4 на адресу Токмацького районного суду щодо розгляду іншої цивільної справи за його відсутності від 23.01.2015р. та про видачу копії рішення від 03.12.2015р., особисте написання яких ним оспорюється.

Такі доводи відповідача спростовуються наступним.

Так, відповідно до п. 2.2 «Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ», затвердженої наказом ДСА України від 17.12.2013р. № 173, приймання кореспонденції від осіб, які беруть участь у справі, здійснюється за пред»явленням оригіналу документа, що посвідчує особу. У разі непред»явлення таких документів або пред»явлення таких, що не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, кореспонденція не приймається.

Перевіркою оспорюваних ОСОБА_4 заяв, які були предметом першого експертного дослідження, встановлено, що всі вони були здані через канцелярію до Токмацького районного суду, а не через поштове відділення; всі заяви складені від імені ОСОБА_4, а не від імені будь-якого представника чи іншої особи, а тому при їх здачі відповідальному працівнику його особу було перевірено за документом, що її посвідчує.

Всі ці заяви мають штамп вхідної кореспонденції Токмацього районного суду та були долучені до цивільних справ № 328/2/15-ц (про стягнення аліментів), 328/3850/15-ц (про розірвання шлюбу), з яких і були витребувані ухвалою суду від 07.04.2016р. в порядку вирішення клопотання експерта про надання додаткових вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_4 при розгляді цієї справи ( Т. 1 а.с. 43, 53-54, 58-63, 108-110).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_5 були присутні у судовому засіданні під час вирішення клопотання експерта та пропонували свої варіанти збирання вільних та умово-вільних зразків, та не заперечували проти клопотання позивача щодо витребування та надання експерту вищезазначених заяв.

Таким чином, вказані заяви були витребувані та надані на експертизу в передбачений процесуальним законом спосіб, та обґрунтовано досліджені експертом як зразки.

Оскільки судом першої інстанції було відмовлено відповідачу у проведенні повторної судової почеркознавчої експертизи, колегією з метою надання можливості відповідачу доводити свої заперечення проти позову та для ретельного дослідження доводів скарги було призначено на стадії апеляційного розгляду повторну почеркознавчу експертизу, але апеляційний суд на цій стадії не надавав оцінку вказаним заявам.

Між тим, в подальшому надаючи оцінку всім зібраним у справі доказам, колегія погоджується з висновками суду про те, що оспорювані заяви належать відповідачу та написані та підписані ним. А тому приймає як належний і допустимий доказ у справі висновок Дніпрпетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Запорізького відділення № 72-16 від 26.07.2016 року.

Посвідчення про відрядження, які надані відповідачем на підтвердження його відсутності у м. Токмаку у дні написання оспорюваних заяв до Токмацького суду, не можуть бути достовірними доказами здачі та написання заяв не ним, оскільки спростовуються вищенаведеним порядком прийому кореспонденції від осіб, які приймають участь у справі.

Крім того, одна із заяв містить вимоги про надання копії рішення, яка приймається виключно від учасників справи.

До того ж відрядження відповідача відбувались у межах області та у невіддалені від м. Токмаку населені пункти, що надає йому можливість виїздити та повертатись з місця відрядження до міста Токмаку кожного робочого дня.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказаним експертним висновком спростовуються заперечення відповідача проти позову в тій частині, що він не підписував договір позики від 18.12.2014р.

Отже суд обґрунтовано визнав, що між сторонами мають місце договірні відносини щодо позики грошової суми у розмірі 6000 дол. США, яку ОСОБА_2 надала ОСОБА_4 зі встановленням строку повернення до 18.12.2017р. поступово щорічними платежами по 2000 дол. США, а неповернення двох часток надає право позикодавцю у відповідності до положень ст. 1050 ЦК України вимагати повернення всієї суми позики достроково.

Наявність оригіналу договору у позичальника свідчить про те, що борг не повернуто, а тому суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача суму, еквівалентну 6 000 дол. США, та у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України 3 % річних від прострочених сум.

Версію відповідача про наявність інших правовідносин між ним та ОСОБА_2 суд обґрунтовано визнав неспроможною, оскільки вона не підтверджується іншими доказами у справі, а покази єдиного свідка ОСОБА_11, яка є рідною сестра відповідача, не можна брати до уваги, оскільки вона є зацікавленою на користь відповідача особою.

Інших аргументів та доказів на доведення своїх доводів відповідач не надає.

Крім того, у поясненнях та в апеляційній скарзі ОСОБА_4 висловлював припущення, що, можливо, під договором стоїть його підпис, оскільки в той час у них з ОСОБА_2 тривав процес розлучення, та він підписував багато різних документів, пов»язаних із цим.

Суд обґрунтовано відкинув як пояснення свідка ОСОБА_11, так і пояснення свідка ОСОБА_12, які є рідними сестрами сторін у справі, та одночасно підписали договір позики як свідки, оскільки кожна висловлювала версію, вигідну для їх родича - ОСОБА_2 або ОСОБА_4 Та в такому разі залишається лише оригінал договору, який є наявним у позикодавця, підписаний сторонами, та за його умовами позика була отримана від позивача відповідачем до його підписання, але до теперішнього часу в жодній частині не повернута позичальником позикодавцю.

З огляду на доказову базу у цій справі, суд правильно встановив характер спірних правовідносин, правильно застосував до них норми матеріального права - ст.ст. 192, 533, 625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України та у відповідності до них вірно вирішив справу по суті.

За вказаних обставин, у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови виготовлений 13 серпня 2018р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Дашковська А.В.