ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням злочину,-

В С Т А Н О В И В:

10.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням злочину посилаючись, на те, що 29 листопада 2017 року вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області було засуджено ОСОБА_2 за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.135, ч.1 ст.286 КК України до трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом до трьох років із застосуванням іспитового строку на один рік. По даній кримінальній справі позивача визнано потерпілим так, як внаслідок злочинних дій йому було нанесено матеріальну шкоду на загальну суму 13620 грн. Під час розгляду кримінальної справи цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди ним не заявлявся. На даний час шкода не відшкодована, а тому ним було подано позов до суду.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що дійсно із-за його вини сталося ДТП, але ним було сплачено позивачу витрати на лікування під час перебування останього у лікарні. Він також, проходив лікування і оплату згідно квитанцій проводила дружина. Вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При розгляді справи, судом встановлено, що 29 листопада 2017 року вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.135, ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортним засобом до трьох років. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком тривалістю в один рік.

Як вбачається з вказаного вироку відповідача засуджено за ч.1 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та за ч.1 ст.135 КК України, завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги мав змогу надати їй допомогу, а також, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Позивача визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Під час розгляду кримінальної справи в судовому засіданні було встановлено, що відповідач рухаючись на автомобілі, здійснюючи обгін транспортного засобу, не помітив на лівому узбіччі проїзної частини велосипедиста ОСОБА_1, що рухався з ним у попутному напрямку та здійснив на нього наїзд. Здійснивши наїзд на велосипедиста ОСОБА_2, залишив місце пригоди, не надав медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 26/д від 09.08.2017 року відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як така, що викликає тривалий розлад здоров'я, терміном понад 21 добу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Як розяснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В прямому причинному і безпосередньому зв'язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками в частині спричинення тілесних ушкоджень позивачу являються дії відповідача ОСОБА_2, як водія і власника автомобіля, що виразились в грубому порушенні Правил дорожнього руху.

При розгляді справи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в результаті ДТП з участю відповідача позивач отримав тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, перелом передньої стінки правої верхньощелепної пазухи, забій мозку середнього ступеня тяжкості, субарахноїдальний крововилив, садна голови зліва,садна попереку справа,лівої нижньої кінцівки у зв'язку з чим потребував лікування.

Матеріалами справи підтверджені понесені позивачем витрати на лікування після ДТП, що сталася 19.04.2017 року, на суму 825,00 грн. Необхідність придбання інших медичних препаратів, зазначених у наданих чеках, не підтверджена жодним доказом, як то призначенням лікаря, іншим медичним документом.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 5, 9 постанови від 31березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві було завдано шкоду здоровю, в результаті чого йому завдана також і моральна шкода, яка виразилася у порушенні звичайного способу життя, порушенні життєвих зв'язків через неможливість нормального громадського життя під час перебування в лікарні та тривалий час після неї, у зв'язку з постійним головним болем, потребою сторонньої допомоги.

Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, факто того, що вина позивача у скоєнні ДТП 19.04.2017 року відсутня, часткове відшкодування відповідачем матеріальнх витрат, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За подання позову до суду про відшкодування збитків завданих вчиненням злочину позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди та 704,80 грн. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди.

Керуючись ст. 4,12,81,89,141,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 15,16,23,1166,1187 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер НОМЕР_1, прож.: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Фастівським РВ УДМС України в Київській області 30.11.2015 року, прож.: АДРЕСА_2 матеріальну шкоду в розмірі 825,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер НОМЕР_1, прож.: АДРЕСА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 1409,60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 серпня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей