Справа № 515/1091/18
Провадження № 2/515/1766/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря Коренчук О.Е.

представника позивача - адвоката ОСОБА_1

представника відповідача Борденюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області в по- рядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Татарбунарської міської ради Одеської області

про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі свого представника адвоката ОСОБА_5 пред'явили вказаний позов, посилаючись на наступні обставини.

На підставі протоколу засідання правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання № 7 від 15. 04.1987 р. їм була виділена земельна ділянка площею 0,06 га, яку у лютому 1990 року винесено в натуру та на якій того ж року ними збудовано житловий будинок АДРЕСА_1. З метою реєстрації права власності на вказаний будинок вони зверну- лися до Державного реєстратора відділу з надання адміністративних послуг Татарбунарської рай- онної державної адміністрації Одеської області Чебана Г.А., однак отримали відмову у зв'язку з ві- дсутністю правовстановлюючих документів на будинок та не надання документів, які вимагає ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки майно, набуте ними за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної су- місної власності, просили визнати за ними право спільної часткової власності по 1/2 частині за ко- жним на спірний житловий будинок.

Представник позивачів у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розгля- нути за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача також у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, позовні вимоги визнав, у відповідності до ст.178 ЦПК України відзиву на позовну заяву не надав.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст.279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного за- собу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.7), 19.02.1987 р. Борисі- вською сільською радою Татарбунарського району Одеської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, актовий запис № 5.

Як вбачається з копії протоколу засідання правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання № 7 від 15.04.1987 р. (а.с.5), правління ім.Татарбунарського повстання прийняло рішення про ви- діл та закріплення земельних ділянок колгоспникам, у тому числі ОСОБА_3, розміром 0,06 га.

З копій матеріалів справи, а саме паспорту на забудову садиби, проекту забудови земельної ді- лянки індивідуального забудовника та акту виділу в натуру земельної ділянки (а.с.13-15), видно, що земельну ділянку, площею 0,06 га, яка розташована по АДРЕСА_1, виділено в натурі та передано забудовнику ОСОБА_3

З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Татарбунарським РБТІ за станом на 30.10.2017 р. (а.с.8-12), вбачається, що ОСОБА_3 замов- лено технічний паспорт на будинок по АДРЕСА_1.

Вартість житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 складає 133190 грн., що слідує із звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку, складеного ТОВ «Імперіал-777» 22.02.2018 р. (а.с.19-20).

Державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Татарбунарської районної державної адміністрації Чебаном Г.А. 22.05.2018 р. повідомлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що відповідно до поданих ними документів провести державну реєстрацію права власності на бу- динок по АДРЕСА_1 не можливо, оскільки це суперечить вимогам ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здій- снює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності, згідно ч.1 ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені за- коном, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі вт- рати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 р. № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: а) про визнання права власності на майно.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ре- гулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Зі змісту ч.1 ст.2 та ст.3 даного Закону вбачається, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердже- ження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяже- нь таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реє- страції відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом п.6, п.9 ч.1 ст.27 згаданого Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не вста- новлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чо- ловіка є рівними.

В судовому засіданні встановлено, що за період шлюбу, а саме у1987 році, позивачам була виді- лена земельна ділянка площею 0,06 га, яка розташована по АДРЕСА_1, та на якій ними у 1990 році збудовано житловий будинок № 108. Однак зареєструвати право власності на вказаний будинок неможливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих до- кументів на будинок, які вимагає ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За таких обставин, вважає суд, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 має бути визнано право спі- льної часткової власності - по 1/2 частині кожному, на житловий будинок АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316, 317, 392 ЦК України, ст.ст.76-80, 82, 211, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Борисівка Татарбунар- ського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Глибоке Татарбунарського району Одеської обла- сті, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право спільної часткової власності по 1/2 частині кожно- му на житловий будинок з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Тимошенко