Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

за участі сторін:

представника позивача Радченко А.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ» до ОСОБА_3, 3-тя особа Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

В серпні 2017 року позивач ТОВ «ФК «МІТЕХ» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» про визнання договорів недійсними. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем начебто був укладений договір про участь у фонді фінансування будівництва № 241, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання передати позивачу кошти у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування, а саме квартири з будівельним АДРЕСА_1, а останній - прийняти кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва у довірче управління з подальшим використанням коштів Фонду фінансування будівництва. Також від імені ТОВ «ФК «МІТЕХ» відповідачу начебто була видана квитанція до прибуткового касового ордеру № 63 від 28 серпня 2008 року про начебто сплачені ним кошти в сумі 437 377,85 грн., де зазначена підстава: договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року, свідоцтво № 241 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 28 серпня 2008 року та укладено договір уступки майнових прав № 241 від 28 серпня 2008 року про передачу довірителю майнових прав на закріплений за ним об'єкт інвестування. Після введення будинку в експлуатацію, від імені позивача та третьої особи на ім'я позивача було виготовлено та підписано ряд правоустановчих документів, а саме: додаткову угоду № 1 від 27 травня 2013 року до договору про участь у фінансуванні будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року; довідку № 241 про право набуття у власність об'єкта інвестування; акт прийому-передачі квартири від 28 травня 2013 року. Зазначає, що підписи на вказаних документах від імені юридичних осіб виконані зовні схожими на підписи колишніх керівників цих підприємств, керівництво позивача ніколи не зустрічалося з відповідачем та не отримувало від нього коштів. Крім того, вищевказані документи мали б стати підставою для здійснення державної реєстрації прав власності ОСОБА_3 на зазначене нерухоме майно, однак, висновком експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 16 лютого 2017 року встановлено, що договір про участь у Фонді фінансування будівництва та всі вище перераховані документи, що випливають з умов цього договору, носять фіктивний характер, а отже є недійсними.

В лютому 2018 року представник відповідача надав до суду відзив на позову заяву з якого вбачається, що позов відповідач не визнає позовні вимоги виходячи з наступного. Дніпровським районним судом м. Києва від 21 червня 2013 року позов ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «МІТЕХ», ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», третя особа: Реєстраційна служба ГУЮ в м. Києві про визнання права власності залишено без задоволення, вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року. В своєму рішенні суд зазначив, що з огляду на укладені договори між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Мітех» та ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», сплачені кошти та отримані документи до вказаних договорів, відсутнє невизнання права власності з боку інших осіб. Крім того, в тексті позовної заяви позивач зовсім не посилається на конкретні висновки експертизи. До того ж, представник відповідача просить застосувати до даного позову строк позовної давності.

14 серпня 2017 року судом винесена постанова про направлення компетентному суду Російської Федерації судового доручення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та визнати недійсними договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 28 серпня 2008 року, додаткову угоду № 1 від 27 травня 2013 року, договір уступки майнових прав № 241 від 28 серпня 2008 року та визнати ОСОБА_3 таким, що не набув майнових прав на інвестування - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 за договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року та договором уступки майнових прав № 241 від 28 серпня 2008 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав поданих у відзиві на позову заяву та просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак, під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Дослідженими матеріалами справи вбачається, що 28 серпня 2008 року між ОСОБА_3 (довірителем) та ТОВ «ФК «МІТЕХ», від імені якої та на підставі Статуту діє уповноважена особа - директор ОСОБА_4, укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 241, за яким довіритель, на підставі повного визнання за ним правил Фонду фінансування будівництва за програмою ЗАТ «Інтерінвестсервіс», затвердженим рішенням зборів засновників ФК «МІТЕХ», дає згоду на участь у Фонді фінансування будівництва, передає кошти Фінансовій компанії у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій Фінансової компанії з управління цими коштами, а Фінансова компанія приймає кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва у довірче управління з подальшим використанням коштів Фонду фінансування будівництва у порядку, визначеному Правилами Фонду фінансування будівництва (а.с. 19-26).

Пунктом 1.5 зазначеного договору за довірителем закріплюється наступний об'єкт інвестування: трикімнатна квартира АДРЕСА_1. Загальна вартість об'єкта інвестування на день укладання даного договору становить 437 377,85 грн., термін введення об'єкта будівництва в експлуатацію - 4 квартал 2008 року.

Згідно п.п. 5 п. 2.1.1 договору, Фінансова компанія зобов'язана після введення об'єкта будівництва в експлуатацію надати довірителю в обмін на свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва на умовах Правил Фонду фінансування будівництва довідку, що підтверджує право довірителя на отримання у власність закріпленого за ним об'єкта інвестування.

У відповідності до п.п. 7 п. 2.2.1 договору, довіритель зобов'язаний для отримання у власність закріпленого об'єкта інвестування виконати умови, визначені Правилами Фонду фінансування будівництва.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «МІТЕХ» укладено додаткову угоду № 1 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року. Підставою для укладення даного договору слугувала зміна загальної площі об'єкта інвестування та порядкового номеру квартири, отриманих на підставі обмірів та технічних паспортів Київського бюро технічної інвентаризації (а.с. 27).

Так, згідно п. 1.5 додаткової угоди № 1 за довірителем закріплюється трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною вартістю 443 892,95 грн.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 встановлено, що всі інші умови договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 не змінені цією угодою, залишаються незмінними у попередній редакції і сторони підтверджують їх обов'язковість щодо себе.

28 серпня 2008 року між ОСОБА_3, ТОВ «ФК «МІТЕХ» та ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» укладено договір уступки майнових прав № 241 (а.с. 28-30).

Відповідно до п. 2.1 договору, підставами для укладання цього договору є основний договір та договір про участь у про участь у Фонді фінансування будівництва. За договором про участь у Фонді фінансування будівництв,а довірителем повністю проінвестовано закріплений за ним об'єкт інвестування, характеристика якого наведена в п. 2.2 цього договору.

28 травня 2013 року між ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», ТОВ «ФК «МІТЕХ» та ОСОБА_3 складено акт прийому-передачі квартири, згідно якого на виконання умов договорів про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року та додаткової угоди № 1 від 27 травня 2013 року, оператор передав, а довіритель прийняв квартиру, що знаходиться в адміністративно-житловому комплексі по АДРЕСА_1, загальною площею 129,4 кв.м., що знаходиться на 16 поверсі секції Г (а.с. 33).

Крім того, 28 травня 2013 року, на підставі внесених коштів довірителя на рахунок ТОВ «ФК «МІТЕХ», складено довідку № 241 про право набуття у власність об'єкта інвестування, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 31, 32).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із угод.

Саме такою угодою є договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року.

Пунктом 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 28 травня 2013 року директором ТОВ «ФК «МІТЕХ» посвідчено довідку № 241 про право набуття у власність об'єкта інвестування та який є підставою для оформлення позивачем права власності на квартиру, яка була об'єктом фінансування відповідно до договору № 241 про участь у Фонді фінансування будівництва від 28 серпня 2008 року та додаткової угоди № 1 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року.

В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «МІТЕХ», ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», третя особа: Реєстраційна служба ГУЮ в м. Києві про визнання права власності, яким в задоволенні позову відмовлено.

Так, у вказаному в судовому рішенні судом встановлено факт укладення, зокрема, 28 серпня 2008 року договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 241, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язувався передати кошти ТОВ «ФК «МІТЕХ» у довірче управління з метою отримання у власність обкута інвестування, крім інших, трикімнатну квартиру за будівельною адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 128,83 кв.м., житловою площею 68,10 кв.м. та 27 травня 2013 року додаткової угоди № 1 до вказаного договору (а.с. 91-95).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року, рішення Дніпровського районного суд м. Києва від 21 червня 2013 року залишено без змін.

У вказаній ухвалі зазначено наступне: «…28 травня 2013 року сторонами підписані акти прийому-передачі квартир, за якими ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» і ТОВ «ФК «МІТЕХ» передали на виконання умов укладених Договорів по участь у Фонді фінансування будівництва № 241, 242, 243 від 28 серпня 2008 року та Додаткових угод № 1 від 27 травня 2013 року позивачу квартири в АДРЕСА_3 загальною площею 129,4 кв.м., загальною вартістю 443 892,95 грн., квартиру в м. АДРЕСА_8, загальною площею 129,4 кв.м., загальною вартістю 443 892,95 грн., квартиру в м. АДРЕСА_9 на 21 поверсі, загальною площею 92,6 кв.м., загальною вартістю 314 444,90 грн. Крім того, ОСОБА_3 були видані довідки № 241, 242, 243 від 28 травня 2013 року про право набуття ним у власність об'єктів інвестування - зазначених квартир. Наведені обставини свідчать про те, що право власності позивача на об'єкт інвестування - квартири в м. АДРЕСА_10, будівельний номер квартири АДРЕСА_5 будівельний номер квартири АДРЕСА_6 будівельний номер квартири АДРЕСА_7 відповідачами не оспорюється» (а.с. 96-99).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3 ст. 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справи, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу осіб, суд вважає підставним визнати обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2013 року у цивільній справі №2604/12223/12, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року у цивільній справі № 22-ц/796/302/2014 та набрало законної сили, такими, що мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, та в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню при розгляді даної цивільної справи в частині доведення правомірності укладання між сторонами договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року, додаткової угоди №1 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 28 серпня 2008 року та договору уступки майнових прав № 241 від 28 серпня 2008 року, та наявність в договорах всіх істотних умов необхідних для укладання даних видів договорів.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач посилається на те, що підписи на договорі про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року, додатковій угоді № 1 від 27 травня 2013 року, довідці № 241 про право набуття у власність об'єкта інвестування та акті прийому-передачі квартири від 28 травня 2013 року від імені юридичних осіб виконані підписами зовні схожими на підписи колишніх керівників ТОВ «ФК «МІТЕХ», однак, вони виконані невідомими особами. Дані обставини встановлені висновком за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи за та судово-технічної експертизи документів № 3068/3068/16-32/3070/16-33/2626:2628/17-32/2629:2631/17-33/2802/17-33 від 16 лютого 2017 року, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Так, відповідно до висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи за та судово-технічної експертизи документів № 3068/3068/16-32/3070/16-33/2626:2628/17-32/2629:2631/17-33/2802/17-33 від 16 лютого 2017 року, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, у додатковій угоді № 1 від 27 травня 2013 року, довідці № 241 про право набуття у власність об'єкта інвестування від 28 травня 2013 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 63 від 28 серпня 2008 року, договорі про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року, в акті прийому-передачі квартири від 28 травня 2013року, підписи від імені ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, виконані рукописним способом без попередньої підготовки та використання технічних засобів. У додатковій угоді № 1 від 27 травня 2013 року до договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року та у довідці № 241 про право набуття у власність об'єкта інвестування від 28 травня 2013 року відтиски печатки від імені ТОВ «ФК «МІТЕХ» нанесені однією і тією ж печаткою, вільні зразки відтисків якої містяться у наданих для порівняльного дослідження акті прийому-передачі квартири від 08 серпня 2013 року, акті прийому-передачі квартири від 27 червня 2013 року, акті прийому-передачі квартири від 19 червня 2013 року, акті прийому-передачі квартири від 01 серпня 2013 року, акті прийому-передачі квартири від 13 червня 2013 року і тим кліше печатки ТОВ «ФК «МІТЕХ», що надана до інституту. У квитанції до прибуткового касового ордеру № 63 від 28 серпня 2008 року, акті прийому-передачі квартири від 28 серпня 2013 року, договорі про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року та договорі уступки майнових прав № 241 від 28 серпня 2008 року відтиски печатки від імені ТОВ «ФК «МІТЕХ» нанесені однією і тією ж печаткою, вільні зразки відтисків якої містяться у наданих до інституту договорі про участь у Фонді фінансування будівництва типу «А» від 21 травня 2008 року, договорі уступки майнових прав № 209 від 28 березня 2008 року, свідоцтві № 201 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва типу А від 04 лютого 2008 року та у договорі відступлення права вимоги (цесії) від 11 червня 2008 року, але не тією, якою, нанесені відтиски у наданих на експертизу додатковій угоді № 1 від 27 травня 2013 року до договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року, у довідці № 241 про право набуття у власність об'єкта інвестування від 28 травня 2013 року та у наданих для порівняльного дослідження акті прийому-передачі квартири від 08 серпня 2013 року, акті прийому-передачі квартири від 27 червня 2013 року, акті прийому-передачі квартири від 19 червня 2013 року, акті прийому-передачі квартири від 01 серпня 2013 року, акті прийому-передачі квартири від 13 червня 2013 року і не тією печаткою ТОВ «ФК «МІТЕХ, що надана до інституту. Підпис від імені ОСОБА_4, що міститься у графі: «Головний бухгалтер» у квитанції до прибуткового касового ордеру № 63 за договором про участь у ФФБ № 241 на суму 437 377,85 грн. від 28 серпня 2008 року виконано не ОСОБА_4, а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_4, що містяться в графах: «за фінансову компанію:» на першому, другому, третьому, четвертому, п'ятому, шостому, сьомому та восьмому аркушах та нижче реквізитів «ФК «МІТЕХ» на восьмому аркуші у договорі про участь у Фонді фінансування будівництва між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «МІТЕХ» за № 241 від 28 серпня 2008 року виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з ретельним наслідуванням якимось справжнім підписам ОСОБА_4. Встановити чи виконані підпис від імені ОСОБА_4, що міститься у графі: «Головний бухгалтер» у квитанції до прибуткового касового ордеру № 63 за договором про участь у ФФБ № 241 на суму 437 377,85 грн. від 28 серпня 2008 року, виконано не ОСОБА_4, а іншою особою та підписи від імені ОСОБА_4, що містяться в графах: «За фінансову компанію:» на першому, другому, третьому, четвертому, п'ятому, шостому, сьомому та восьмому аркушах та нижче реквізитів ТОВ «ФК «МІТЕХ» на восьмому аркуші у договорі про участь у Фонді фінансування будівництва між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «МІТЕХ» за № 241 від 28 серпня 2008 року однією чи різними особами, не виявилось можливим з причин, наведених у дослідницькій частині висновку. Встановити чи виконані підписи від імені ОСОБА_5, що міститься у графі: «Фінансова компанія» нижче реквізитів ТОВ «ФК «МІТЕХ» у додатковій угоді № 1 до договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 241 від 28 серпня 2008 року, датованому 27 травня 2013 роком; «Директор», нижче реквізитів ТОВ «ФК «МІТЕХ» у довідці № 241 про право набуття у власність об'єкта інвестування до договору про участь у Фонді фінансування будівництва типу «А» № 241 від 28 серпня 2008 року, датована 28 травня 2013 роком; у графі: «Управитель ФФБ: ТОВ «ФК «МІТЕХ» в Акті прийому-передачі квартири, від 28 травня 2013 року, ОСОБА_5 або іншою особою, не виявилось можливим з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку. Встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_8, що міститься у графі : «Оператор АТ «МІК «ІСІ» в акті прийому-передачі квартири ПАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» та Фінансова компанія «ТОВ «ФК «МІТЕХ» від 28 травня 2013 року, ОСОБА_8 або іншою особо, не виявилось можливим з причин, наведених у дослідницькій частині висновку.

Згідно ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновків експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» визначено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Надавши оцінку експертному дослідженню, складеному судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16 лютого 2017 року, суд приходить до висновку, що воно не може бути покладене в основу судового рішення, оскільки складений за результатами проведення судно-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів висновок ґрунтується на припущеннях експертів та суперечить іншим матеріалам справи.

За ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент

вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не

отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації . Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Крім того, в лютому 2018 року представник позивача - адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності до вимог ТОВ «ФК «МІТЕХ» до ОСОБА_3 щодо визнання договорів недійсними та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За нормами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно ч.ч. 3, 4 ст. 237 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що ТОВ «ФК «МІТЕХ» звернулось до суду з позовом 11 серпня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про недоцільність задоволення позову ТОВ «ФК «МІТЕХ», оскільки у суду відсутні правові підстави для визнання договорів про участь у Фонді фінансування будівництва від 28 серпня 2008 року, додаткової угоди № 1 від 27 травня 2013 року до договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 28 серпня 2008 року та договору уступки майнових прав № 241 від 28 серпня 2008 року недійсними.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 14, 16, 215, 237, 256, 257, 259, 261, 328, 331, 509, 626, 627 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст.ст. 1-13, 76- 83, 89, 110, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МІТЕХ» до ОСОБА_3, 3-тя особа Приватне акціонерне товариство «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс» про визнання договорів недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 червня 2018 року.

Суддя Н.О.Яровенко