ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участі секретаря судового засідання Бойко І.І.

розглянувши подання заступника начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про примусове проникнення до житла, -

В С Т А Н О В И В:

Заступника начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про примусове входження до квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

В обґрунтування подання вказує, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження ВП № 46827020 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 42 000доларів США, що еквівалентно 543 928,73 грн. та 8163,88 дол. США процентів, що еквівалентно 105 727,83грн., а також 3654 грн. судового збору. Добровільно боржник заборгованість не погашає. Згідно відповіді Управління Пенсійного фонду боржник пенсії не отримує, не працює за трудовим чи цивільно-правовими договорами. Згідно відповіді Державної податкової служби України боржник не працює, відкритих рахунків не має. Транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Згідно повідомлення Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації за боржником зареєстровано право власності на квартиру за №8 по вул. Б.Хмельницького,41 в м.Тернополі та на 1/3 частину квартиру за 3116 по проспекту Ст.Бандери, 92 в м.Тернополі.

12 липня 2017 року державним виконавцем на адресу квартири за №116 по проспекту Ст.Бандери,92 в м.Тернополі було надіслано офіційну вимогу-повідомлення про дату, час та місце вчинення виконавчих дій. Вказаний лист-вимога вручена ОСОБА_4

10 серпня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою реєстрації місця проживання боржника з метою проведення виконавчих дій, однак боржник за місце реєстрації був відсутній.

18 серпня та 24 листопада 2017 року державним виконавцем надіслало боржнику вимоги-повідомлення про дату, час та місце вчинення виконавчих дій, зобовязано заявитись та забезпечити безперешкодний доступ до квартири за №316 по проспекту Ст.Бандери, 92 в м.Тернополі.

11 вересня та 11 грудня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою реєстрації місця проживання боржника, однак боржник за місце реєстрації був відсутній.

Посилаючись на наведене та невиконання рішення суду, представник ДВС просив задовольнити подання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не зявився. Судом вживались заходи щодо повідомлення державного виконавця про час та місце судового засідання, у тому числі шляхом телефонограмою, однак останній в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи встановлені Законом скорочені строки розгляду даного питання, суд вважає з необхідне, вирішити подання на підставі наявних у справі доказів, за відсутності державного виконавця.

Судом встановлено, що 28 листопада 2014 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист за № 607/13350/14ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 борг за договором позики у розмірі 42 000доларів США, що еквівалентно 543 928,73 грн. та 8163,88 дол. США процентів, що еквівалентно 105 727,83грн., а також 3654 грн. судового збору.

17 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання до 24 березня 2015 року.

Вказана постанова отримана ОСОБА_2 23 березня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення.

25 березня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Добровільно боржник заборгованість не погашає.

Згідно відповіді Управління Пенсійного фонду від 17.03.2015 року боржник пенсії не отримує, не працює за трудовим чи цивільно-правовими договорами.

Згідно відповіді Державної податкової служби України від 18.03.2015 року та від 26.12.2017 року, відомості про отримання боржником будь-яких доходів відсутні. У АТ «Ощадний банк України» на імя ОСОБА_2 відкритий рахунок.

Постановою державного виконавця від 15 березня 2015 року накладено арешт на кошти боржника, що містяться на рахунку АТ «Ощадний банк України»

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області від 02 червня 2017 року за №31/19-2967 встановлено, що за боржником зареєстровані транспортні засоби ВАЗ 2109, 1992 року випуску, FIAT UNO, 1985 року випуску, CHRYSLER, 1988 року випуску та VOLKSWAGEN 70D-KASTEN, 1995 року випуску.

Постановою державного виконавця від 07 травня 2015 року транспортні засоби CHRYSLER, 1988 року випуску та VOLKSWAGEN 70D-KASTEN, 1995 року випуску оголошені в розшук.

Постановою державного виконавця від 10 липня 2015 року транспортні засоби ВАЗ 2109, 1992 року випуску, FIAT UNO, 1985 року випуску оголошені в розшук.

Згідно відповіді Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» від 19.07.2017 року встановлено, що транспортні засоби ВАЗ 2109, 1992 року випуску та FIAT UNO, 1985 року випуску ОСОБА_2 не належать, а тому їх не оголошено в розшук.

Відповідно до довідки ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації від 13.06.2017 року за № 576/07-2, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири за № 116 по проспекту Ст.Бандери,92 в м.Тернополі.

З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Міським бюро технічної інвентаризації від 14 липня 2004 року вбачається, що квартира за № 116 по проспекту Ст.Бандери, 92 в м.Тернополі належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, кожному по 1/3 частини.

З договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом від 06.12.2006 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.12.2006 року встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за №8 по вул.Б. Хмельницького,41 в м.Тернополі.

12 липня 2017 року державним виконавцем надіслана вимога ОСОБА_2 в якій зобов'язано останнього 10.08.2017 року з'явитися на місце проведення виконавчих дій та забезпечити безперешкодний доступ до квартири АДРЕСА_2 для проведення виконавчих дій щодо опису майна з метою подальшої реалізації для погашення боргу.

10 серпня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: м.Тернопіль,проспекту Ст.Бандери,92 /116. Перевірити майновий стан боржника та описати належну йому частку квартири не виявилось можливим, оскільки вхідні двері квартири ніхто не відчинив, що підтверджується актом державного виконавця від 10 серпня 2017 року.

18 серпня 2017 року державним виконавцем повторно надіслано вимогу ОСОБА_2 в якій призначено проведення виконавчих дій на 11 вересня 2017 року.

11 вересня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: м.Тернопіль, проспекту Ст.Бандери,92 /116. З акту державного виконавця вбачається, що на стукіт у двері відізвалась жінка, яка повідомила, що ОСОБА_2 у даній квартирі не проживає і його місце проживання їй невідоме.

24 листопада 2017 року державним виконавцем надіслано вимогу ОСОБА_2 в якій призначено проведення виконавчих дій на 11 грудня 2017 року.

Згідно акту державного виконавця від 11 грудня 2017 року встановлено, що державним виконавцем здійснювався вихід по місцю вчинення виконавчих дій. ОСОБА_2 та його представник на місце проведення виконавчих дій не зявились. Двері квартири ніхто не відчинив.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

В силу вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до вимог ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце вчинення виконавчих дій, за адресою знаходження квартири за №116 по проспекту Ст. Бандери,92 в м.Тернополі.

Долучені до матеріалів подання копії вимог- повідомлень про необхідність зявитись за місцем вчинення виконавчих дій, можуть свідчити лише про факт надсилання їх адресату, а не про вручення їх йому.

До матеріалів подання не долучено жодних доказів вручення таких листів-повідомлень особисто ОСОБА_2 та факт свідомого ухилення останнього від проведення виконавчих дій.

Посилання ДВС на лист вимогу від 12 липня 2017 року, яка нібито вручена ОСОБА_4 суд оцінює критично, оскільки вручення даного листа ОСОБА_4 не підтверджує факт належного повідомлення ОСОБА_2 про час та місце проведення виконавчих дій, необхідність зявитись та забезпечити доступ до квартири. З матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_4 є представником ОСОБА_2

Більше того, з акту державного виконавця від 11 вересня 2017 року встановлено, що на стуків у двері відізвалась жінка, яка повідомила, що ОСОБА_2 за даною адресою не проживає та місце його перебування їй невідоме.

Суд не приймає до уваги лист-вимогу ДВС від 24.11.2017 року про необхідність зявитись боржника для вчинення виконавчих дій 11.12.2017 року та список №2255 поштових відправлень, оскільки представником ДВС не долучено жодних доказів вручення даної вимоги ОСОБА_2 завчасно до дати вчинення виконавчий дії.

Із електронного сайту «Укрпошта» - « Відстеження повідомлення» встановлено, що повідомлення за № 880 вручене адресату особисто лише 30 грудня 2017 року.

Зазначені в поданні та актах державного виконавця від 10 серпня 2017 року, від 11 вересня 2017 року та 11 грудня 2017 року факти про те, що дверей квартири по проспекту Ст. Бандери,92/116 в м.Тернополі ніхто не відкривав, не можна розцінювати, як перешкоджання боржника входженню державними виконавцями у квартиру, з метою проведення опису належного боржнику майна.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту умисного створення перешкод з боку ОСОБА_2 для проведення виконавчих дій державним виконавцем суду не представлено.

Таким чином, вжиті державним виконавцем заходи щодо належного виклику боржника, повідомлення його про дату та час вчинення виконавчих дій, зокрема, щодо безперешкодного входження до житла є недостатніми.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 належить квартира по вул.Б.Хмельницького ,41/9 в м.Тернополі.

Однак, в матеріалах подання відсутні будь-які докази, які б підтверджували вчинення державним виконавцем дій щодо зясування місця проживання ОСОБА_2

Судом встановлено, що квартира по проспекту Ст.Бандери, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відтак дії державного виконання будуть порушувати право власності інших співвласників квартири, які будь-якого відношення до боргу ОСОБА_2 не мають.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

У відповідності до вимог ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Примусове проникнення до житла людини є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов'язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння.

Таким чином, при вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник злісно та свідомо перешкоджає державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій з метою опису та арешту майна, чим порушує права стягувача.

Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги недостатність проведених виконавчих дій, відсутність даних про належне сповіщення боржника про проведення виконавчих дій, відомостей, що підтверджують факт свідомого ухилення боржника від проведення виконавчих дій за місцем його реєстрації, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 30 Конституції України, ст. 493 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання заступника начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про примусове проникнення до квартири за №116 по проспекту Ст.Бандери,92 в м.Тернополі , 1/3 частина якої належить ОСОБА_2, для опису та арешту майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільськийм міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2018 року.

Головуючий