Ухвала

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 285/540/16-ц

провадження № 61-34273 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, державний виконавець Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козлов В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року у складі судді Савицької Л. Й. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Борисюка Р. М., Галацевич О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанови державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козлова В. В. (далі державний виконавець Козлов В. В.).

На обгрунтування скарги зазначала, що відносно неї відкрито виконавче провадження № 53573565 про примусове виконання виконавчого листа

№ 285/540/16, виданого 09 березня 2017 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, про усунення перешкод в користуванні незавершеним будівництвом житловим будинком шляхом виселення її та двох неповнолітніх дітей, без надання іншого житлового приміщення. 05 травня 2017 року вона отримала постанови державного виконавця Козлова В. В. від 24 квітня 2017 року про накладення штрафу та постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення штрафу (ВП № 53829158). Штраф накладено у зв'язку з перешкоджанням нею у проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 53573565. Посилаючись на те, що виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06 грудня 2016 року, на підставі якого проводилися виконавчі у виконавчому провадженні №53573565, зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, просила визнати незаконними та скасувати постанову державного виконавця Козлова В. В. про накладення штрафу від

24 квітня 2017 року та постанову державного виконавця Козлова В. В. про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2017 року.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі Інструкція) у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, вчинення виконавчих дій зупиняється, про що державний виконавець виносить постанову. Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

10 квітня 2017 року зупинено виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2016 року, суд дійшов висновку, що державний виконавець не зупинив вчинення виконавчих дій, а тому оскаржувані постанови винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу старшого державного виконавця Козлова В. В. відхилено, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від

31 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що задовольняючи скаргу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець не зупинив вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №53573565 та виніс оскаржувані постанови, що суперечить вимогам ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» та Інструкції.

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі Новоград-Волинський МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області), у якій заявник просив скасувати ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що висновки судів про те, що дії державного виконавця Козлова В. В. не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» є помилковими, оскільки на час вчинення виконавчих дій державний виконавець не був повідомлений про зупинення виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2016 року. Винесення оскаржуваних постанов обумовлено відмовою боржників виконувати рішення суду, про що 20 квітня 2017 року державним виконавцем складено відповідні акти, а тому дії державного виконавця щодо накладення штрафу на боржників та відкриття виконавчого провадження №53829158 щодо її виконання, вчинені з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

05 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частин першої 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 63 цього Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

24 квітня 2017 року державним виконавцем Козловим В. В. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу за перешкоджання проведенню виконавчих дій та примусовому виконанню рішення суду державним виконавцем у виконавчому провадженні № 53573565, та постанову про відкриття виконавчого провадження № 53829158 щодо виконання постанови про накладення штрафу.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадженняі накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верхового Суду, викладеними у постановах від 06 червня 2018 року у справі

№ 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 13 червня 2018 року у справі № 307/1451/15-ц (провадження № 14-177цс18).

Зважаючи на викладене, скарга ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Козлова В. В. про накладення штрафу та відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2017 року не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, частини першої статті 414 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 415, 416 ЦПК України,

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задовольнити частково.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від

31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від

10 липня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, на постанови державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Козлова В. В.закрити.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик