Номер провадження: 22-ц/785/2129/18
Номер справи місцевого суду: 509/4574/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М.,Гірняк Л.А.

при секретарі: Ющак А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про скасування частини рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2017 року, -

встановила:

09 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про скасування частини рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Посилаючись на те, що у 1968 році родина позивачки вступила до складу садово-огородного колективу при Одеському сільськогосподарському інституті та придбала у користування земельну ділянку №34а для ведення садівництва загальною площею 300м.кв. на території с. Лиманка, ж/м «Червоний Хутор», СК «Садовод ОСГІ». На час заснування даного садового-огородного колективу у 1958 році площа земельних ділянок, які надавались громадянам у користування для ведення садівництва складала не більш 600м.кв. кожна. Між земельною ділянкою №34 та 35 існував прохід, про що свідчить план земельної ділянки товариства «Садовод ОСГІ» створеного при учхозі «Червоний хутор» Одеського сільськогосподарського інституту. У 1960 році земельна ділянка №34 була поділена на дві окремі земельні ділянки, про що свідчать відповідні документи (акт про поділ земельної ділянки від 29.05.1960 року). Користувачами земельної ділянки №35 для ведення садівництва на території с. Лиманка, ж/м «Червоний Хутор», СК «Садовод ОСГІ» з давних часів як і родина позивача, є родина ОСОБА_3

На підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.03.2008 року справа № 2-489/08 позивача було визнано власником земельної ділянки № 34а за вищезазначеною адресою. На підставі даного рішення суду позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ №747403.

У звязку з тим, що між земельними ділянками №34,34а та 35 існував прохід, то постійно мало місце вільного доступу стороннім особам до їхніх ділянок. Згодом родина ОСОБА_3 користувачі земельної ділянки № 35 встановили паркан поза межами своєї ділянки та закрили прохід. Дані дії родини ОСОБА_3 спричинили певні перешкоди для позивачки.

Позивачу стало відомо на прикінці 2016 року, що загальна площа земельної ділянки №35, що знаходиться у користуванні родини ОСОБА_3 значно більше ніж 600 м.кв. Відповідно до первинної технічної документації за часів 60 років межа земельної ділянки №35 проходить безпосередньо поруч з туалетом, а потім існував прохід. Однак фактично на данний час паркан (огорожа) на земельній ділянці №35 встановлена на відстані приблизно 90 см.

В березні 2017 року їй стало відомо, що 27.12.1994 року рішенням Таїровської селищної ради народних депутатів №14 2 сесії ХХ скликання гр.. ОСОБА_3передана у приватну власність земельна ділянка №35 площею 0,0618га на території садівничого кооперативу «Садовод ОСГІ» для ведення садівництва Вважає вказане рішення Таїровської селищної ради прийнято з порушенням чинного законодавства, до площі земельної ділянки яка передана у власність гр.. ОСОБА_3 безпідставна було включена площа проходу, будь якого погодження меж з суміжними землекористувачами (сусідами) не проводилось.

З наведених підстав просить суд зобовязати ОСОБА_3 здійснити заходи щодо усунення перешкод вільного доступу до земельної ділянки №34 у спосіб перенесення паркану в межах встановлених на час надання їй даної земельної ділянки; встановити право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки №34а.

В подальшому, позивачка уточнила свій позов, та просила суд, визнати протиправним та скасувати підпункт 29 пункту 4 рішення Таїровської селищної ради народних депутатів № 14 2 сесії 22 скликання від 27.12.1994 року «О рассмотрении технической документации по передаче в частую собственность, бесплатно гражданам земельних участков, выделенных им ранее для ведения садоводства в садоводческом кооперативе «Садовод ОСХИ» в частині передачі у приватну власність, безоплатно земельну ділянку №35 загальною площею 618 м.кв. ОСОБА_3. Визнати недійсним державний акт на право власності на землю від 26.06.1995 року зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №52 на імя ОСОБА_3. Зобовязати ОСОБА_3 перенести паркан на відстань 90см в напрямку до своїх житлових споруд, та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про скасування частини рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що позивачкою не надано жодного доказу того, що саме відповідач ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні її ж земельною ділянкою, та що рішення Таїровської селищної ради народних депутатів № 14 2 сесії 22 скликання від 27.12.1994 року протиправне.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким судженням районного суду з наступних підстав.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а тому на підставі наявних у справі матеріалів визнав позов необґрунтованим і у його задоволенні відмовив.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Не може бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду посилання апеляційної скарги на те, що згідно з поясненнями свідка з часу утворення садівничого кооперативу «Садовод ОСХИ» між земельними ділянками позивачки і відповідача існував широкий прохід, оскільки пояснення свідків не можуть бути визнані належним і допустимим доказом по справі, оскільки у ній йдеться про майно, яке підлягає державній реєстрації, а отже для підтвердження чи спростування доводів учасників справи можуть бути використані лише письмові докази та дані про реєстрацію прав власників або користувачів земельних ділянок, про їх обсяг та межі землекористування.

На підставі державного акту від 26 червня 1995 року відповідачці передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0618 га № 35 на території садівничого кооперативу «Садовод ОСГІ» для ведення садівництва. Межі і конфігурація земельної ділянки винесені в натурі, про що є відмітка у державному акті про право приватної власності на землю і згідно до цих документів відповідачкою встановлена огорожа.

Дані про наявність проходу між земельними ділянками позивачки та відповідачки у матеріалах землевпорядної документації відсутні. Фактично між ділянками існує прохід, достатній для пішого перетинання території.

Твердження позивачки про те, що у момент організації кооперативу прохід був достатній для проїзду транспортного засобу і частина його згодом була самовільно захоплена відповідачкою для власних потреб не підтверджуються належними і допустимими доказами, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Керуючись: ст.ст. 374; 375; 381-384; 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 серпня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6