АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року

м. Київ

справа №2-510/12

провадження №22-ц/796/222/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
суддівКравець В.А., Кулікової С.В.
за участю секретаряПотапьонок К.В.,
позивача ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та апеляційну скаргу ОСОБА_14 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_14, приватного підприємства «Укрбудпостач-06», Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_14, ПП «Укрбудпостач-06», Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в якому з урахуванням уточнень, просили стягнути з відповідачів ОСОБА_14 та ПП «Укрбудпостач-06» у відшкодування матеріальної шкоди 500000 грн та у відшкодування моральної шкоди - 100000 грн, а також судові витрати понесені по сплаті судового збору. /т.1, а.с.183-188/

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Голосіївського суду м. Києва від 21.05.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2014 року, у задоволенні позову відмовлено. /т. 5 а.с. 52-56, 111-114/

Відмова мотивована тим, що позивачем не доведено права законності користування земельною ділянкою та побудови на ній в подальшому будинку, за руйнування якого вони просять стягнути шкоду, не надано доказів про розмір прямої дійсної шкоди, у зв'язку з порушенням їх прав відповідачами у справі і наявності причинного зв'язку між їх протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 р. рішення Голосіївського суду м. Києва від 21.05.2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. /т. 5 а.с. 152-154/

Судове рішення мотивовано тим, що позивачами під час судового засідання неодноразово заявлялися клопотання про витребування доказів, які свідчать про причетність відповідачів до незаконного знесення належного їм будинку та дозволяють визначити дійсний розмір заподіяної шкоди, а також допит свідків, які можуть підтвердити ці обставини./т.1а.с. 196-197, 237-238, т. 2 а.с. 3-4, 28-30/

Крім того, судами не було встановлено, чи було дотримано порядок знесення відповідачами належного позивачам будинку та чи були наявні законні підстави для його руйнування; не встановлена вартість фактичних збитків, заподіяних позивачам діями відповідачів; відхиляючи як неналежні надані позивачами докази, на підтвердження доводів позову про розмір заподіяних збитків, зокрема, квитанції на купівлю ними будівельних матеріалів, не взято до уваги, що зазначені обставини можуть бути підтверджені іншими доказами, зокрема, показаннями свідків, письмовими доказами, про витребування яких заявляли позивачі тощо, що в своїй сукупності фактично унеможливило проведення судової

товарознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 12 лютого 2012 року для визначення розміру заподіяної шкоди.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_14 та ПП «Укрбудпостач-06» у відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 151 031 грн., у відшкодування моральної шкоди по 20 000 грн. на користь кожного з позивачів, вирішено питання судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено./т. 6 а.с. 27-31/

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року заяву ОСОБА_14 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2017 року залишено без задоволення /т. 7а.с. 41-42/

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині часткового задоволення позовних вимог, позивачі подали спільну апеляційну скаргу, в якій просили рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянти посилались на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважають, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема неправомірно не стягнуто шкоди з Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, не притягнуто до відповідальності за неправомірні, злочинні дії. Також, стягуючи збитки за будівельні матеріали у розмірі 151 031 грн, судом першої інстанції не врахована сума будівельних робіт, плата робітникам, що складала більше 500 000 грн. Вказували те, що на даний момент вартість будинку, зруйнованого і відвезеного в невідомому напрямку відповідачами, становить більше 500 000 грн, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, у зв'язку з чим моральна шкода, що була завдана, в десятки разів більше, аніж присуджена судом першої інстанції. Крім того, зазначали, що судом першої інстанції не залучено до справи охоронну фірму &q?о ;Шериф&q? о;, що приймала участь у рейдерському захопленні землі, та руйнуванні будинку. Також наголошували на порушенні процесуальних строків розгляду справи, який триває з вересня 2011 року.

Крім того, не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_14 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції неповно оцінив докази, не врахував, що ОСОБА_14 став законним власником земельних ділянок по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, згідно договорів купівлі продажу земельних ділянок, укладених 12.06.2007 року між ним та, відповідно, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 Зазначив, що суд першої інстанції, дійшов помилково висновку щодо правомірності володіння позивачами земельними ділянками, врахував лише усні пояснення позивачів та не звернув уваги на той факт, що останні жодним чином не встановлювали факту правомірності володіння ними. Також наголошував на тому, що стягуючи матеріальну та моральну шкоду, судом першої інстанції не враховано незаконності облаштування позивачами спірних земельних ділянок, наявності заборони позивачам, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва № 2-3229/6 від 19.06.2006 року, вчиняти дії по влаштуванню на земельних ділянках, які належать ОСОБА_16, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 на праві власності та знаходяться по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3.

Крім того, ОСОБА_14 звернувся до апеляційного суду з запереченнями на апеляційну скаргу позивачів. Доводи заперечень зводяться до того, що здійснення позивачами забудови, без належних дозволів, на його земельній ділянці, порушує його право власності. Зазначав про те, що вимоги позивачів стосуються відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а не визнання права власності на спірну земельну ділянку, що була виділена у користування померлому ОСОБА_18 Вказував на те, що знесення будинку відбулось у законний спосіб, на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2006 року, якою було заборонено позивачам вчиняти будь-які дії на земельних ділянках, що знаходяться по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3.

В судовому засіданні позивач, її представник та представник відповідача підтримали доводи та вимоги, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &q?К ;Про судоустрій і статус суддів&quсу;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &quXI;Про судоустрій і статус суддів&qu с; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно архівного витяга Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 839 від 27 вересня 2007 року з протоколу № 10 розширеного засідання правління колгоспу «Родіна» с. Хотов Києво-Святошинського району, яке відбулося у с. Чапаєвці, від 6-10 квітня 1958 року за ОСОБА_19, як за робітником та колгоспником, закріплено землекористування 0,09 га./т. 1 а.с. 73/

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_19 помер. /т. 1 а.с. 77/

Згідно державних актів про право власності на земельну ділянку ОСОБА_14 є власником земельних ділянок плащами 0,1000 га кожна, розташованих у АДРЕСА_1,АДРЕСА_2,АДРЕСА_3 /т. 1 а.с. 217-219/, на підставі договорів купівлі-продажу від 12.06.2007 р.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України про те, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що наведені позивачами обставини, з яких виникло землекористування у позивачів, а саме закріплення за ОСОБА_19 землекористування 0,09 га, свідчать про наявність у них правових підстав для користування земельною ділянкою, а тому, на час вчинення ОСОБА_14 та приватним підприємством «Укрбудпостач-06» дій по знесенню побудованого позивачами житлового будинку не існувало законних підстав для цього, оскільки до позивачів не був пред'явлений позов належною особою про зобов'язання знести самочинне будівництво та не було ухвалено відповідне судове рішення.

Крім того, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України про те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, дійшовши висновку, що витрати, понесені позивачами на зведення будинку та придбання будівельних матеріалів підтверджуються наявними у справі документами на суму 151 031 грн /т. 1 а.с.122-164 т.1/ та підлягають стягненню з ОСОБА_14, який не заперечував факту руйнування будинку, та ПП «Укрбудпостач-06».

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції керувався нормами ст. 23 ЦК України про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права та роз'ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», про те, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Тож, з урахуванням всіх обставин справи, наданих доказів, вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_14 та ПП «Укрбудпостач-06» на користь кожного з позивачів у відшкодування моральної шкоди по 20 000 грн.

Однак у повній мірі з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, відповідно до протоколу №10 розширеного засідання правління колгоспу «РОДІНА» с. Хотов Києво-Святошинського району, яке відбулося в с. Чапаєвці від 6-10.04.1958 р. на порядок денний виносилось питання про перегляд норм землекористування в робітників та колгоспників, які приймають участь в роботі колгоспу по у частку Чапаєвка, та закріплено за ОСОБА_19 0,09 га /т. 1 а.с. 102/

Таким чином, ОСОБА_19 було отримано земельну ділянку у користування саме як робітником та колгоспником, який приймає участь в роботі колгоспу.

Разом з тим, точна адреса розташування земельної ділянки відсутня, як і її будь-який опис, зокрема обміри, кадастровий номер. Позивачі ідентифікують земельну ділянку як таку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

На момент смерті ОСОБА_19 у 1977 році, діяв Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970 р.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу Української РСР приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Після смерті ОСОБА_19 позивачі, як члени його сім'ї продовжували користуватись земельною ділянкою, жодним чином не оформлюючи це право користування, до того ж у 2004 році розпочали будівництво будинку.

У заявах по суті справи /т. 7 а.с. 135/ позивач ОСОБА_5 також підтверджує факт, що жодних рішень по виділенню їх сім'ї земельної ділянки не приймалось, однак, вважає, що сплачуючи накладені адміністративні стягнення за ведення самочинного будівництва без дозволів, правомірно користується своїм майном.

Ч. 1 ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об'єкт:

1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети;

2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) зведений з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Так, на момент розпочатого позивачами будівництва у 2004 році, землекористувачами та власниками земельних ділянок по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 у м. Києві були ОСОБА_16, ОСОБА_15 Та ОСОБА_17

Саме за їхнім позовом про визнання дій неправомірними, усунення перешкод у користуванні та відновлення попереднього стану, Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу від 23.10.2006 р. про забезпечення позову, якою заборонено ОСОБА_5, ОСОБА_9,ОСОБА_8, ОСОБА_10, , ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23; ОСОБА_24 ОСОБА_25, ОСОБА_26 ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33 та/або будь-яким іншим особам:

- вчиняти дії по влаштуванню на земельних ділянках, які належать ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_34 на праві власності та знаходяться по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3; городів, встановленню огорожі, здійсненню висадки сільськогосподарських рослин, складуванню побутових відходів та будівельного сміття;

- вчиняти дії які перешкоджають позивачам - ОСОБА_35, ОСОБА_17 та ОСОБА_34 та/або їх представникам, встановлювати огорожу навколо земельних ділянок, які знаходяться по АДРЕСА_1,АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 завозити та складувати там будівельні матеріали, проводити необхідні роботи по встановленню меж цих земельних ділянок на місцевості, проводити будівельні роботи;

- перешкоджати працівникам будівельних, проектних, землевпорядних та інших організацій, які працюють за угодою з ОСОБА_34, ОСОБА_15, ОСОБА_36. та/або їх представниками, проводити відповідні роботи на земельних ділянках та відносно земельних ділянок, які належать ОСОБА_15, ОСОБА_36 та ОСОБА_34 на праві власності та знаходяться по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3;

- вчиняти будь які інші дії які перешкоджають ОСОБА_35, ОСОБА_37 та ОСОБА_34 в повному обсязі володіти, розпоряджатися, користуватися,земельними ділянками які належать їм на праві власності та знаходяться по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3.

12.07.2007 р. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки у АДРЕСА_1. /т. 6 а.с. 153/

12.07.2007 р. ОСОБА_14 та ОСОБА_16 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки у АДРЕСА_2. /т. 6 а.с. 156/

12.07.2007 р. ОСОБА_14 та ОСОБА_17 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки у АДРЕСА_3. /т. 6 а.с. 159/

ОСОБА_14, як новим власником землі, по факту перешкоджання користування земельною ділянкою направлено звернення до правоохоронних органів, при цьому, не маючи жодного рішення про усунення перешкод у користуванні, ним прийнято рішення про знесення належного позивачам будинку, яке здійснювало ПП «Укрбудпостач-06».

Даний факт ОСОБА_14 не заперечується, разом з тим, він вважає, що діяв правомірно.

Водночас, збудований об'єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об'єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Таким чином, незважаючи на належність земельної ділянки ОСОБА_14, останній не мав права на самовільне знесення будинку позивачів, без рішення суду.

В цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_14 в частині правомірності знесення будинку позивачів.

Водночас, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, щодо права на відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів не погоджується з розміром шкоди та суб'єктами на користь яких, та з яких здійснюється таке відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, судом першої інстанції не враховано, що ПП «Укрбудпостач-06» при знесенні будинку фактично виконувало роль підрядника, роботи по знесенню будинку замовлені ОСОБА_14, що ним не заперечується.

Водночас шкода відшкодовується особою, яка її завдала, в даному випадку лише ОСОБА_14

В частині щодо визначенні її розміру, позивачами неодноразово заявлялись клопотання про призначення експертиз.

Востаннє, в суді апеляційної інстанції 02.07.2018 р. заявлено клопотання про призначення у справі експертизи, на розгляд якої позивачі просили поставити питання про ринкову вартість земельної ділянки, знесеного будинку - незавершеного будівництва, та провести судову психологічну експертизу задля вирішення обсягу моральної шкоди.

Колегією суддів зазначене клопотання відхилено, на підставі наступного.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2012 р. у даному провадженні вже призначалась товарознавча експертиза для визначення вартості будівельних матеріалів, що були використані для будівництва будинку.

Відповідно до листа КНІСЕ №40/-3752/3753/12-43 провести дослідження неможливо, оскільки будинок знесено 12.03.2008 р., тобто будівля на час проведення експертизи відсутня, а видаткові накладні у матеріалах справи, з зазначенням лише в окремих з них, прізвища ОСОБА_5, без вказівки об'єкту будівництва, не можуть бути взяті для проведення дослідження. Відсутні також і будь-яка проектно-кошторисна документація, акти виконаних робіт з комплексом виконавчої документації.

На час розгляду справи в апеляційній інстанції обставини не змінились, жодних інших документів на підтвердження будівництва не надано, об'єкт експертизи відсутній, у зв'язку з чим колегією і відхилено клопотання як недоцільне.

Водночас щодо визначення ринкової вартості земельної ділянки, колегія суддів повторює, що позивачі жодним чином ані право користування, ані право власності на неї не оформлювали та не отримували.

Заява ОСОБА_5, без ідентифікації якого саме - відсутні ім'я та по-батькові, зареєстрована 04.10.2004 р. до голови Київської міської ради про надання у приватну власність земельної ділянки /т. 1 а.с. 74/, без вказівки на її місцезнаходження та обов'язкові реквізити - кадастровий номер, не свідчить про намагання позивачів оформити належним чином свої права, подана після початку самочинного будівництва, а тому не приймається колегією суддів як доказ взагалі.

Доводи позивачів в частині відкритості та безперервності користування земельною ділянкою, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки набувальна давність є окремою, самостійною підставою для визнання права власності за рішенням суду.

В матеріалах справи відсутні дані щодо будь-яких дій позивачів по оформленню у користування земельної ділянки на момент початку будівництва у 2004 році.

В частині що стосується визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції, визначаючи її розмір, належним чином не обґрунтував своє рішення, та не звернув уваги на те, що шкода відшкодовується у її взаємозв'язку, в даному випадку, з огляду також на правомірність володіння позивачами майном.

Щодо правомірності користування позивачами земельною ділянкою, колегія суддів вже висловила свою думку, та вважає таке користування неправомірним, та таким, що порушує право власності ОСОБА_14, а тому відшкодування моральної шкоди в даному випадку є недоречним, оскільки здійснюючи будівництво, без належного відведення земельної ділянки, та без дозволів, особа повинна розуміти наслідки своїх дій.

В частині, що стосується розрахунків матеріального відшкодування, колегія суддів зазначає наступне.

Стягуючи матеріальну шкоду у сумі 151 031 грн в рівних частках на користь кожного з позивачів, суд першої інстанції не звернув уваги, що шкода стягуються на користь особи, якій вона була завдана, також не погоджується колегія суддів і з визначенням її розміру.

Так, у матеріалах справи містяться квитанції лише на ім'я ОСОБА_5, будь-яких даних щодо понесення іншими позивачами витрат, матеріали справи не містять.

Крім того, перевіряючи належність та допустимість розрахункових документів, наданих на підтвердження матеріальної шкоди, колегія суддів не приймає в якості належних доказів розрахункові документи, платниками в яких зазначені інші особи, аніж позивачі - т. 1 а.с. 123 /платник ОСОБА_38/, 133, 135, 137, 143 /платник ОСОБА_41/, 134 /платник ОСОБА_39/, 152 /платник ОСОБА_40/.

Клопотань про виклик в якості свідків зазначених осіб, на підтвердження зв'язку оплати з замовленими позивачами роботами, ними не заявлялось.

Не бере також до уваги, колегія суддів, розрахункові документи, в яких відсутнє прізвище одержувача та/або платника, що містяться на а.с. 148, 150 низ, 153-163.

На а.с. 145 міститься рахунок-фактура від 06.04.2007 р. на суму 15272,40 грн, яка не сплачена, на ній відсутні будь-які відмітки щодо проведеної оплати і яка також не приймається як належний доказ.

Таким чином, перевіривши документи та здійснивши розрахунки на підставі розрахункових документів, що містяться у т. 1 на а.с. 122, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 137, 138, 139, 140, 141, 142, 144, 146, 147, 149, 150 верх, /10798,50+7,80+6,90+66,72+693+204,92+71,86+210+1213,90+183,27+16,35+62,70+3,90+3074,35+63+22,80+571,05+1705,64+3547,82+4861,92+8913,42+8913,42+8999,02+2306,72+26825,86+1055,30+5311,60+4112,80+5848+4277,75+1705,64+1055,30/ колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_5 підлягає 106 711,23 грн.

Крім того, необхідно також зазначити про те, що суд не вбачає підстав для висновку про цивільно-правову відповідальність Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачами по справі не надано обґрунтування його вини та причетності цього відповідача до руйнування будинку позивачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_14 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року -скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_14, приватного підприємства «Укрбудпостач-06», Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_14 / реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_5/ на користь ОСОБА_5/ реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, проживає: АДРЕСА_4/матеріальну шкоду у сумі 95 904, 93 грн /дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот чотири гривні дев'яносто три копійки/.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанову суду апеляційної інстанції у відповідності до ст. 390 ЦПК України може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: