Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/445/18
Провадження по справі № 2/514/245/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - М.В. Козирєва

за участю секретаря - Я.П. Чолак,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок № 7 по вул. 8 Березня в с. Красне Тарутинського району Одеської області.

В обґрунтування позову зазначив, що у вказаному будинку проживали його дід та бабуся, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які померли 01.07.1994 року та 18.10.1997 року відповідно.

З лютого 1996 року по теперішній час позивач користується спірним будинком з надвірними спорудами та земельною ділянкою, а тому вона просить визнати за ним право власності на спірний будинок за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала в повному обсязі позовні вимоги, додавши, що спірний будинок побудував дід позивача, ОСОБА_2, але не встиг зареєструвати право власності на нього до своєю смерті.

Представник відповідача Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнає.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і не оспорювалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які померли 01.07.1994 року та 18.10.1997 року відповідно, і проживали на день смерті за адресою: с. Красне Тарутинського району Одеської області, вул. 8 Березня, буд. 7.

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, спірний будинок побудував ОСОБА_2, проте за життя не встиг оформити право власності на нього.

Викладене підтверджується довідкою Тарутинського РБТІ від 08.02.2017 року, відповідно до якої 24.04.1989 року проводилась інвентаризація вказаного будинку за замовленням ОСОБА_2, є відповідна інвентаризаційна справа, однак право власності в Тарутинському РБТІ на цей будинок не зареєстроване (а.с. 25).

Як вбачається з довідки Красненського сільського голови від 16.05.2018 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований і проживає в домогосподарстві за адресою: с. Красне Тарутинського району Одеської області, вул. 8 Березня, буд. 7 з 20.02.1996 року (а.с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У п.п. 9, 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

? володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

? володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

? володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року головам апеляційний судів, міста Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим розяснено, що при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

? право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року;

? задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

? за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

? відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності;

? у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

У постанові від 6 червня 2018 року № 61-8051св18 Верховний Суд висловив правову позицію про те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З огляду на викладене, враховуючи, що між позивачем та власниками спірного будинку існують правовідносини щодо спадкування, позивач не є добросовісним набувачем в розумінні ст. 344 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 206, 258, 259, 265, 268, 279 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 321, 344 Цивільного кодексу України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 05 липня 2018 року.

Суддя М.В. Козирєв