№ 2 - 7989/11
провадження 4-с/201/18/2018
УХВАЛА

05 липня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державний виконавець Соборного ВДВС ОСОБА_2 і Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося з позовом до суду до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Справа була розглянута по суті, винесене заочне рішення суду від 09 червня 2011 року про задоволення позовних вимог в повному обсязі. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення і ухвалою суду від 15 липня 2011 року вказана заява залишена без задоволення. Вказане рішення суду було оскаржене в апеляційному порядку на загальних підставах і ухвалою апеляційного суду від 15 вересня 2011 року цю скаргу повернуто апелянту через не усунення недоліків цієї апеляційної скарги.

Вказане рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» 23 листопада 2016 року звернулося до суду зі скаргою на протиправні дії та рішення державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні винесення постанови від 19 серпня 2016 року про повернення виконавчого листа про стягнення на їх користь судом коштів. В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що державний виконавець Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 не виконала вимог ст. 7, 11, 19, 25, 82 Закону України «Про виконавче провадження» та повернув до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська виконавчий лист стягувану через відсутність майна в боржника, чого не повинен був робити, потрібно продовжувати було роботу по виконавчому провадженню і встановлювати інше майно боржника. Керівник вказаного ВДВС не прослідкував за вказаним і незаконно затвердив вказану постанову державного виконавця. Державний виконавець також не повідомив заявника своєчасно про повернення виконавчого листа та закриття виконавчого провадження, не розяснив їй її права, не вирішив навіть питання зупинення виконавчого провадження; вважає вказані і інші дії державного виконавця неправомірними, протиправним та просила визнати неправомірними дії державного виконавця Жовтневого ВДВС ОСОБА_3, який не виконав вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження», крім того, спричинив умови, за яких може бути неможливим відновлення прав заявника та законних інтересів в результаті незаконного повернення виконавчого листа та закриття провадження, ставить питання про скасування вказаної постанови від 19 серпня 2016 року про повернення виконавчого листа до суду і закриття виконавчого провадження, задовольнивши скаргу в повному обсязі. Ухвалою суду від 18 травня 2017 року в задоволенні скарги було відмовлено.

ОСОБА_1 28 листопада 2017 року звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії і бездіяльність вказаного державного виконавця та постанови державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні про відкриття виконавчого провадження. В обґрунтування вимог скарги заявник і його представник посилаються на те, що державний виконавець Соборного ВДВС ОСОБА_2 не виконав вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не повернув предявлений виконавчий лист до виконання через пропуск строку такого предявлення, а незаконно відкрив виконавче провадження 07 листопада 2017 року, чим порушив права заявника. Керівник вказаного ВДВС не прослідкував за вказаним і незаконно затвердив вказану постанову державного виконавця. Державний виконавець також не повідомив заявника своєчасно про цю постанову, не розяснив йому його права; вважає вказані і інші дії цього державного виконавця неправомірними, протиправним та не просили визнати неправомірними дії державного виконавця вказаного ВДВС ОСОБА_2, який не виконав вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження», а поставили питання лише про скасування вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Державний виконавець Соборного ВДВС і Соборного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, фактично не заперечували проти розгляду скарги за їх відсутності. Їх заперечення проти скарги свідчать про те, що порушень закону з їх боку не було та винесені ними постанови про відкриття провадження, закриття провадження і інш. є правомірними. На письмові звернення заявника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаних осіб згідно ст. 450 ЦПК України.

Представник ПАТ ВіЕйБі Банк також в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, фактично не заперечували проти розгляду скарги за їх відсутності. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені. Суд вважає можливим розгляд справи і без вказаної особи згідно ст. 386 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника заявника, зясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу не обгрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до положення про Міністерство юстиції України, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2011 року позов ПАТ ВіЕйБі Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було розглянуто по суті, винесене рішення про задоволення позову.

Вказане рішення після оскарження та розгляду апеляційною інстанцією (рішення залишено без змін) набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України: 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Зміни до цього закону свідчать про 3-и річний термін.

Судом зясовано, що в провадженні Жовтневого (нині Соборний) ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (державний виконавець Коваленко В.О.) знаходиться на виканні виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 25 січня 2012 року, 07 листопада 2017 року було відкрито виконавче провадження № 55033001 про примусове стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь банку в сумі 844 721 грн. 12 коп..

Відповідно до ст. 3 Закону України Про виконавче провадження - 1. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження - 5. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже державним виконавцем Соборного ВДВС правомірно прийнято до провадження виконавчий лист і винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. На той час стороною заявника ще не було виконано рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому законному порядку. Цією ж нормою передбачено збір інформації, в тому числі, і декларації про доходи та майно боржника.

Відповідно до ст. 63 Закону України Про виконавче провадження вказаний державним виконавцем правомірно проводилися дії про виконанню вказаного рішення, арешт та розшук майна, накладення штрафів, звернення до відповідних органів з питанням порушення кримінальної справи.

Стосовно строку предявлення виконавчого документу до виконання, то державний виконавець на листопад 2017 року керувався діючим на той час Законом України Про виконавче провадження та перехідними положеннями до нього, де вказано саме про трирічний термін предявлення виконавчого документу (ст. 12) з урахуванням переривання цього строку, його поновлення і предявлення до виконання після повернення виконавчого листа; виконавчий лист було повернуто постановою від 19 серпня 2016 року і з цієї дати пішов новий (спочатку) трирічний строк предявлення листа до виконання.

Сторона заявника, з огляду на вищезазначене, не надала суду докази того, коли саме було предявлено до виконання виконавчий лист після його повернення (точна дата), чи була подана заява на примусове виконання рішення від представника банку і коли саме (на підставі цієї заяви виконавець може винести постанову про відкриття виконавчого провадження та інш.), повторне предявлення до виконання могло бути і шляхом подання документів поштою (коли саме) чи в інший спосіб (пересилання з іншого ВДВС), а на це потрібно багато часу, а отже і плин строку, а від цього залежать дії (чи бездіяльність) державного виконавця та інш..

Заявником в скарзі навіть не ставиться питання про визнання дій чи бездіяльності державного виконавця неправомірними стосовно винесення оскаржуваної постанови, а отже можливо зробити висновок про те, що ці дії були правомірними, в тому числі і по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження та прийняття до виконання виконавчого листа.

Відповідно до статті 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень судів та інших органів і (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства Юстиції України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі головним державним виконавцем зроблене все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець не допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на скарзі, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1, заінтересовані особи Соборний ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державний виконавець Соборного ВДВС ОСОБА_2 і ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк в задоволенні скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 26, 27, 31, 32, 45, 48, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 258-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1, заінтересовані особи Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державний виконавець Соборного ВДВС ОСОБА_2 і Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк в задоволенні скарги на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -