РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир - Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

з участю секретаря судового засідання Корніюк Т.О.,

а також сторін:

позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом до свого брата ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що її покійні бабуся ОСОБА_4 та дядько ОСОБА_5 за свого життя володіли однаковими земельними частками (паями) по 6,06 умовних кадастрових гектарів без визначення їх меж в натурі у колишній ССГ імені Шевченка. ІНФОРМАЦІЯ_4 року дядько ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилась спадщина на усе належне йому майно, в тому числі і земельну частку (пай), яка йому належала згідно відповідного сертифікату серії НОМЕР_2, зареєстрованому 22 січня 1997 року за № 460. Оскільки своєї сім'ї у дядька не було, єдиним спадкоємцем за законом стала його рідна мати, а в той же час бабуся позивача, - ОСОБА_3, яка проживала разом із ним на день його смерті, а відповідно і прийняла його спадщину, вступивши у фактичне управління та володіння його майном. Однак оформити право на спадщину бабуся не встигла, оскільки також померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після її смерті також відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема і земельну частку (пай), якою вона володіла на підставі відповідного сертифікату серії НОМЕР_3, зареєстрованого 22 січня 1997 року за № 386. По смерті бабусі позивач разом із своїм братом ОСОБА_3, який є відповідачем у справі, залишились єдиними спадкоємцями майна покійної за законом, оскільки за свого життя заповіту вона не склала. Спадщину бабусі ОСОБА_3 прийняла позивач, оскільки на день її смерті проживала разом із нею в будинку АДРЕСА_1, а відтак вступила у володіння її майном.

В даний час виникла необхідність оформити право власності на спадщину бабусі ОСОБА_3, однак приватним нотаріусом позивачу було відмовлено в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні частки (паї) у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на вказані земельні частки, а тому вона не може реалізувати свого права.

Просить визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності ССГ ім.. Шевченка, розміром 6,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належної її дядьку ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 зареєстрованому 22 січня 1997 року за № 460, спадкоємицею якої була її бабуся ОСОБА_3 а також право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності ССГ ім.. Шевченка, розміром 6,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належної її бабусі ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, зареєстрованого 22 січня 1997 року за № 386, в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, який є рідним братом позивача, в судовому засіданні позов визнав повністю, зазначивши, що після смерті бабусі ОСОБА_4 він разом із сестрою ОСОБА_1 прийняли її спадщину, оскільки проживали разом із покійною на день її смерті. Однак на право власності на майно, що стосується земельних часток (паїв), він не претендує, а тому просив суд позов задовольнити.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З'ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, опитавши заявлених за клопотанням позивача свідків, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та продовжують існувати у даний момент.

У відповідності до п.п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За таких умов, при розгляді даного спору суд опирається на норми законодавства, які діяли як до 01 січня 2004 року, так і на даний час, залежно від часу виникнення та існування відповідних правовідносин.

У відповідності до ст.ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на момент смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Що стосується даного випадку, в судовому засіданні встановлені наступні факти.

Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) дядькові сторін ОСОБА_5 належала земельна частка (пай) на території Стенжаричівської сільської ради по колишній ССГ ім. Шевченка розміром 6,06 в умовних кадастрових гектарах, згідно відповідного сертифікату серії НОМЕР_2, зареєстрованого 22 січня 1997 року за № 460, що підтверджено довідкою відділу у Володимир-Волинському районі міськрайонного управління у Володимир-Волинському районі та м. Володимир-Волинський Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 29-3-0.171-232/171-18 від 17 липня 2018 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_5.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склав, а відтак після його смерті відкрилась спадщина за законом.

Єдиним спадкоємцем за законом першої черги по смерті ОСОБА_5 була його мати ОСОБА_4, оскільки дружини та дітей він не мав, а батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що стверджується копією відповідного свідоцтва серії НОМЕР_6

У відповідності до ст.548 та ст.549 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до повідомлення Володимир-Волинської державної нотаріальної контори № 1580/01-16 від 06 серпня 2018 року, спадкова справа після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 не заводилася.

Копіями сторінок будинкової книги стверджується, що покійний ОСОБА_5 до своєї смерті проживав та був зареєстрований разом із своєю матір'ю ОСОБА_4 у селі Турівка Володимир-Волинського району Волинської області, а відтак лише остання могла та вступила у володіння спадковим майном останнього.

Отже, оскільки прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, слід вважати, що усе майно та майнові права, які належали покійному ОСОБА_5, в тому числі і право на земельну частку, з дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року перейшли у власність його єдиного спадкоємця, а саме матері ОСОБА_4.

Крім того, вищезгаданою довідкою відділу у Володимир-Волинському районі міськрайонного управління у Володимир-Волинському районі та м. Володимир-Волинський Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 29-3-0.171-232/171-18 від 17 липня 2018 року підтверджується, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 належала інша земельна частка (пай) на території Стенжаричівської сільської ради по колишній ССГ ім. Шевченка розміром 6,06 в умовних кадастрових гектарах, згідно відповідного сертифікату серії НОМЕР_7, зареєстрованого 22 січня 1997 року за № 386.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 стверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а відтак після її смерті відкрилась спадщина на усе належне їй на праві власності майно, в тому числі і дві земельні частки (паї) у колективному майні тоді існуючого ССГ ім. Шевченка.

Як зазначено вище ОСОБА_4 пережила свого чоловіка та сина ОСОБА_5, а крім них серед можливих спадкоємців першої черги за законом міг бути другий її син ОСОБА_7, який є рідним батьком позивача ОСОБА_8, що стверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_9, а також відповідача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_10.

Однак батько позивача та відповідача ОСОБА_7 трагічно помер ще раніше - ІНФОРМАЦІЯ_7 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11

У відповідності до ч.2 ст.529 ЦК УРСР (1963 року), онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відтак суд прийшов до висновку та погодився із доводами сторін про те, що позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями за законом першої черги після смерті їх бабусі ОСОБА_4.

У відповідності до вищезгаданого повідомлення Володимир-Волинської державної нотаріальної контори № 1580/01-16 від 06 серпня 2018 року, спадкова справа після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 також не заводилася.

Довідкою Устилузької міської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 360 від 01 червня 2018 року стверджується, що ОСОБА_4 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року проживала в селі Турівка на території Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Заповіт від її імені не посвідчувався. Після її смерті спадкове майно, належне ОСОБА_4, прийняла внучка покійної спадкодавці - ОСОБА_1

Вказані факти також були підтверджені в судовому засіданні свідками ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, а при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

У відповідності до п.17 Розділу Х Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Так, відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відтак, успадкування права на земельну частку у разі смерті громадянина - співвласника колективної власності на землю, зокрема й тих, які не змогли з різних причин отримати сертифікат на право на земельну частку (пай), здійснюється згідно з нормами Цивільного кодексу України.

За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1, яка є внучкою померлої ОСОБА_4 та її спадкоємцем першої черги за законом, оскільки прийняла її спадщину вступивши у володіння нею, вправі успадкувати також належні померлій земельні частки (паї) згідно вказаних вище сертифікатів.

У відповідності до змісту поданого позивачем листа приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу № 275/01-16 від 22 травня 2018 року вбачається, що їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_4, а причиною цьому була відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст. 16 цього Кодексу, може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК України).

У відповідності до ст.346 ЦК України, смерть власника є однією з підстав припинення права власності.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті спадкодавця не залишилося оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини.

Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.524-525, 529, 548-549 ЦК Української РСР (1963 року - в редакціях часу правовідносин, на момент їх виникнення та існування), ст.ст.15, 328, 392, 1217-1218, п.п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.116, п.17 Розділу Х Земельного кодексу України,. керуючись ст.ст. 12, 81, 200, 206 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою с. Турівка Володимир-Волинського району Волинської області, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2) право власності на дві земельні частки (паї), які перебували у колективній власності ССГ ім. Шевченка: розміром 6,06 умовних кадастрових гектарів без визначення частки в натурі згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_7, зареєстрованого 22 січня 1997 року за № 386; та розміром 6,06 умовних кадастрових гектарів без визначення частки в натурі згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, зареєстрованого 22 січня 1997 року за № 460, в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер