У х в а л а

26 червня 2018 року

м. Київ

справа №182/3192/16-ц

провадження № 61-36981ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А.О. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» у якому просив: визнати недійсним, укладений договір №719021 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 22 квітня 2016 року та застосувати наслідки його недійсності, стягнувши з відповідача на його користь 9748, 30 грн.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобілю) у групах № 719021 від 22 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» в силу застосування ТОВ «Авто Просто» нечесної підприємницької практики при його укладенні та виконанні. Сторони повернутоу первісний стан: стягнутоз ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1кошти9748,30 грн, сплаченіним за договором надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобілю) у групах №719021 від 22 квітня 2016 року.В іншій частині відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

22 травня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ТОВ «Авто Просто», направило касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просило скасувати заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ця справа є незначної складності, ціна позову в якій становить 9748, 30 грн та станом на 1 січня 2018 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*500=881000 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга ТОВ «Авто Просто» подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка її подавала.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Лесько