Справа №442/6176/17
Провадження №2/442/327/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі : головуючого судді Хомика А.П.,

за участю секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса Бориславського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 про визнання права власності,-

з участю представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

в с т а н о в и в :

29.08.2017 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок №87 реєстраційний номер 7887057, загальною площею 54,2 кв.м., що по вул. О. Добуша у с. Новий Кропивник Львівської області.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 13.05.2017 він з відповідачем домовилися про купівлю у останнього присадибної ділянки, яка складається з житлового будинку та присадибної ділянки, що належить відповідачу на праві власності та знаходиться у с. Новий Кропивник по вул. О. Довбуша, 87. Їхня з відповідачем домовленість полягала у придбані майна, а саме за договором купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер : :01:001:0116 та будинку під знесення. Відповідач стверджував про відсутність у нього речових прав на будівлю розміщену на присадибній ділянці, що підлягала відчуженню. Предметом вказаного правочину була лише присадибна земельна ділянка, оскільки продавець приховував, а нотаріус не перевіряв, що спірна земельна ділянка не є вільною від забудови.

Згодом виявилось, що у межах розташування придбаної ним ділянки знаходиться обєкт нерухомого майна № 7887057.

Згідно довідки №88248649 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно є відповідний запис про державну реєстрацію за ОСОБА_3 13.10.2004 права власності на будинок, що розташований у с. Новий Кропивник по вул. Довбуша, 87. Загальна вартість нерухомого майна 14171 грн.

07.06.2017 з метою вирішення юридичної долі житлового будинку, що розташований на його земельній ділянці, він звернувся до відповідача з вимогою про безоплатне оформлення договору купівлі-продажу обєкту вказаного нерухомого майна. Натомість відповідач відмовився переоформити його речові права на спірний житловий будинок. Незважаючи на продажу земельної ділянки відповідач заявляє, що житловий будинок є надалі його приватною власністю.

Окремо перехід права власності сторонами не обумовлювався, проте на дату укладення правочину у відповідача перебував у власності житловий будинок, розміщений на відчужуваній земельній ділянці.

Спірний житловий будинок та його земельна ділянка утворюють єдине ціле садибу ( складну річ). Цей житловий будинок без пошкодження не може бути відокремлено від його земельної ділянки.

Відповідач знав, проте не повідомив ні його, а ні нотаріуса про наявність права власності на спірний будинок.

Вважає, що правочин вчинено щодо присадибної ділянки, яка із житловим будинком утворює складну річ, а дія такого правочину поширюється на всі її складові частини, в тому числі спірний будинок. Таким чином, можна вважати, що сторони досягли згоди і щодо продажу житлового будинку.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. Позов просив задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_6 позову не визнала. У позові просила відмовити через безпідставність, оскільки на спірній земельній ділянці немає житлового будинку, на який позивач бажає визнати право власності. Разом з тим, у договорі купівлі-продажу земельної ділянки обумовлено всі умови, мови про продаж будь яких інших обєктів не йшло. У позові просила відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Бориславського нотаріального округу ОСОБА_4 пояснив, що не знав про існування житлового будинку на земельній ділянці, відчуження якої він посвідчив. Щодо задоволення позову покладається на думку суду.

Суд, заслухавши вступне слово сторін, зясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що у позові слід відмовити.

13.05.2017 між ОСОБА_3 ( продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_4. За таким договором ОСОБА_3 передав у власність, а ОСОБА_2 прийняв, земельну ділянку №87, площею 0,1723 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер : :01:001:0116, з цільовим призначенням : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 9 присадибна ділянка). Реєстраційний номер нерухомого майна : 2212, адреса : Львівська область Дрогобицький район с. Новий Кропивник , вул. Довбуша О. ( а.с. 5-8).

Підставою для даного позову позивач вказує, що згодом виявилось, що в межах розташування присадибної земельної ділянки знаходиться обєкт нерухомого майна.

Однак, такі твердження позивача не відповідають п.12 договору купівлі-продажу, де зазначено, що земельна ділянка, візуально оглянута покупцем до підписання договору. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню цієї земельної ділянки за призначенням, на момент огляду ним не виявлено ( а.с. 7).

Таким чином, відповідно до змісту договору позивач на момент укладення договору мав бути обізнаний щодо стану земельної ділянки, наявність чи відсутність на ній будь - яких обєктів.

З поданих приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_4 належно завірених копій документів, які були використані ним у процесі укладення договору купівлі-продажу, відсутні відомості про наявність обєкту нерухомого майна на спірній земельній ділянці ( звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ « Пріма експерт» за 2017 рік.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна №86976397, № 86975902, сформованої 13.05.2017 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_4 спірна земельна ділянка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, серія та номер ЛВ №080870, виданий 10.04.2004, видавник Дрогобицький відділ земельних ресурсів. Про таке також стверджує витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017.

Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.05.2017, номер інформаційної довідки 88248649, сформована ОСОБА_7, Модрицька сільська рада Дрогобицького району ( а.с. 9-10) про те, що по вул. О. Довбуша, 87, в с. Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області розташований будинок, житловою площею 16,8 кв.м., який знаходиться у власності ОСОБА_3, рішення про державну реєстрацію якого прийнято 13.10.2004 ( а.с.10).

Однак, існування такого запису не створює юридичних наслідків для визнання за позивачем права власності на вказаний ним у позові обєкт нерухомого майна.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем у позовній заяві спершу зазначено, що вони з відповідачем домовились про придбання « будинку під знесення», а в подальшому по змісту зазначає, що «продавець приховав, а нотаріус не перевірив, що спірна земельна ділянка не є вільною від забудови», і така підстава позову свідчить про подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору ( п. 3ч.2 ст. 44 ЦПК України).

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України цивільним законодавством гарантується свобода укладення договору, відповідно до якої сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. ( ст. 655 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому ( ст. 656 ЦК України).

Відповідно до змісту п. 5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 зазначено, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Крім цього, згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

На підставі наведеного, враховуючи те, що сторони за договором купівлі-продажу мали намір і здійснили правочин стосовно лише земельної ділянки, продаж інших обєктів, які на ній розташовані не обумовлювався, в договорі чітко визначено обєкт купівлі-продажу, договір купівлі - продажу не є оспорюваний, позивачем, не доведено, що його права порушені, оспорюванні чи невизнані в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як у позові відмовлено, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса Бориславського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.12.2018.

Суддя Хомик А.П.