_________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1970/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5

про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 29.11.2017 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, в якому просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_8, померлого 16 лютого 2017 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивачка посилається на те, що вона ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_9 народилася 30 травня 1968 року.

У свідоцтві про її народження батьками записані: мати- Проц ОСОБА_10,батько - проставлений прочерк.

Відповідно до свідоцтва про одруження, 29 червня 1985 року Сухобалковською сільською радою Доманівського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_6, у звязку з чим ОСОБА_12 змінила прізвище на «Халашенко».

20 вересня 2005 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №83 від 20 вересня 2005 року.

Позивачка зазначила, що у її свідоцтві про народження відсутній запис про батька, однак її матір - ОСОБА_13 розповідала їй, що її батьком був - ОСОБА_8, з яким вона ОСОБА_13 знаходилась і проживала у цивільному шлюбі.

Як посилається позивачка, факт того, що ОСОБА_8 є її батьком, підтверджується поясненнями свідків, а саме можуть підтвердити: дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_3, його рідний син, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Також вказаний факт, на думку позивачки підтверджується тим, що ОСОБА_8, який помер 16 лютого 2017 року, дійсно проживав та був зареєстрований у кв. 33, в будинку №50, по вул. Академіка Корольова в м.Одесі, що підтверджується довідкою ЖБК «Приморський- 16», в якій також зазначено, що покійний ОСОБА_8 при своєму житті прописав на спірну житлову площу ОСОБА_1, як свою дочку.

16 лютого 2017 року ОСОБА_8 - помер.

У встановлений законом строк, позивачка ОСОБА_1 звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з підстав того, що згідно із записами у свідоцтві про народження в графі батько відсутній запис про ОСОБА_8.

У звязку з чим, позивачка стверджує, що встановлення факту родинних відносин із ОСОБА_8, їй потрібне для подальшого оформлення спадкових справ, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованою системи документообігу суду цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання.

26 червня 2018 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні 08 серпня 2018 року позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити, з підстав викладених у позові в обґрунтування заявлених вимог.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання 08 серпня 2018 року не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 26 червня 2018 року надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили суд розгляд справи провести за їх відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання 08.08.2018 року повторно не зявилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Під час проведення підготовчих судових засідань ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позовних вимог, однак в подальшому у підготовчому судовому засіданні, яке було призначено на 21 червня 2018 року, ОСОБА_5 разом з представником ОСОБА_18 визнала позовні вимоги ОСОБА_1 та не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України).

З урахуванням визнання відповідачами позовних вимог та повторною неявкою відповідача ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення судового засідання, не повідомивши суд про причини неявки, судом в судовому засіданні 08.08.2018 року було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідачів по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, вислухавши пояснення свідків, вивчивши, дослідивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 30 травня 1968 року в с. Суха Балка, Доманівського району, Миколаївської області, народилась ОСОБА_12, про що 30 червня 1968 року Виконавчим комітетом Сухобалківської сільської ради Доманівського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис №17, в якому в графі відомості про матір зазначено ОСОБА_13, в графі відомості про батько прочерк, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №516460 (а.с.7).

29 червня 1985 року Сухобалківською сільською радою Доманівського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12, про що в Книзі реєстрації актів про реєстрацію шлюбів було складено відповідний актовий запис №02. У звязку з проведеною реєстрацією шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на «Халашенко».

Вказаний шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 був розірваний Відділом реєстрації актів цивільного стану Доманівського районного управління юстиції Миколаївської області 20 вересня 2005 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №83, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ФП №002060.

Як стверджує позивачка, її матір ОСОБА_13 повідомила її, що батьком є ОСОБА_8, з яким ОСОБА_13 мешкала однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Судом встановлено, що 16 лютого 2017 року у віці 72 років помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 20 лютого 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №2084.

Після смерті ОСОБА_8, померлого 16 лютого 2017 року, відкрилась спадщина на належне йому за час життя усе майно, у звязку з чим, на підставі заяв спадкоємців, 22 березня 2017 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкову справу №239/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №47163643 від 22 березня 2017 року.

Позивачем ОСОБА_1 також було подано до Третьої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_8, померлого 16 лютого 2017 року, та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак листом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за №1832/02-14 від 04.04.2017 року було повідомлено ОСОБА_1 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 16 лютого 2017 року, у звязку з відсутністю у ОСОБА_1 документів підтверджуючих родинні відносини з померлим, а тому розяснено її право на звернення до суду з відповідним позовом для підтвердження цих стосунків.

На підставі вищевикладеного, з метою оформлення свої спадкових прав. ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом про встановлення родинних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з наданих до суду доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2016 року зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4, в якій також з 1978 року був зареєстрований ОСОБА_8, по день смерті 16.02.2017 року, який в свою чергу був власником цієї квартири, що підтверджується довідкою (витягом з домової книги про склад сімї та реєстрацію) виданою ЖБК «Приморський-16» 28 листопада 2017 року за №129.

У вказаній довідці також вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована зі згоди власника квартири ОСОБА_8 та зазначена, як його дочка (а.с.13).

В матеріалах справи наявна заява від ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_5, від 20 квітня 2017 року, яка посвідчена в.о. старости Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області ОСОБА_20. зареєстрована в реєстрі за №06 (а.с.19).

У вказаній заяві, громадянин ОСОБА_19 повідомив, що він з 1960 року перебував в дружніх стосунках із ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, з яким він постійно спілкувався, разом святкували свята та дні народження, були обізнані щодо подій у житті один одного, бували в гостях один у одного.

ОСОБА_19 у зазначеній заяві повідомив, що йому відомо про факт перебування ОСОБА_8 з 1966 року до 1971 року у фактичних шлюбних відносинах із жінкою на ім'я ОСОБА_13 (прізвище у шлюбі - Ярмурська) ОСОБА_10, з якою ОСОБА_8 разом проживав у будинку ОСОБА_13 та вели спільне господарство. 30 травня 1968 року у ОСОБА_13 народилась дочка - ОСОБА_12. ОСОБА_8 під час вагітності ОСОБА_13 визнавав, що ОСОБА_12 є його донькою, дбав про здоров'я майбутньої матері та дитини, та утримував їх. Після народження ОСОБА_12, ОСОБА_8 поводився із ОСОБА_12, як із своєю дитиною, дбав про неї, всім сусідам та друзям завжди говорив, що ОСОБА_12 є власне його донькою. Під час державної реєстрації народження ОСОБА_12, ОСОБА_19 зазначив, що він був свідком реєстрації. Під час урочистої реєстрації народження ОСОБА_12, ОСОБА_8 був присутній та поводився, як батько дитини, після чого вони разом із сусідами, друзями та батьками дитини - ОСОБА_8 та ОСОБА_13 святкували народження дитини. Чому в свідоцтві про народження ОСОБА_12 запис про батька зроблений зі слів матері, ОСОБА_19 невідомо.

Сторонами по справі під час розгляду справи було визнано та не спростовувалось, що: ОСОБА_3 є дружиною, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дітьми - ОСОБА_8, померлого 16.02.2017 року.

Під час розгляду справи, судом було здійснено допит відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості свідків, які пояснили, що дійсно знали та підтверджують факт перебування ОСОБА_8, який помер 16.02.2017 року, в інших стосунках з ОСОБА_13, за час перебування з якою, останні мали спільну дитину дочку ОСОБА_12, яка змінила прізвище на «Халашенко». Також підтвердили, що ОСОБА_8 за час життя відносився до ОСОБА_1, як до рідної дочки.

Також судом було допитано в якості свідків ОСОБА_21, ОСОБА_17, ОСОБА_22.

Так, ОСОБА_21 та ОСОБА_17 під час допиту у судовому засіданні підтвердили, що знали сімю «Мельниченко» та «Халашенко». Також надали свідчення, що дійсно ОСОБА_8 за час життя мав стосунки з жінкою - ОСОБА_13, за час перебування з якою, останні мали спільну дитину дочку ОСОБА_12, яку ОСОБА_8 визнав своєю дочкою, утримував її та займався вихованням дитини.

Свідок ОСОБА_22 у своїх свідченнях зазначила, що знайома з сімєю «Мельниченко». Пояснила, що їй відомо про стосунки ОСОБА_8 з ОСОБА_13. Однак, про існування їх спільної дочки, вона заперечувала, з посилкою на те, що, як їй відомо, на час народження дитини - ОСОБА_12, ОСОБА_13 мала кількісні короткочасні стосунки з різними чоловіками, що виключає безперечне стверджування про те, що ОСОБА_8 є саме батьком позивачки.

Під час розгляду справи, позивачем було надано до суду в якості доказу, висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» за №24 від 25.07.2018 року, згідно з яким спеціалістом зроблено висновок про те, що згідно з молекулярно-генетичним аналізом ДНК, виділеної із зразка рідкої крові громадянки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, (об'єкт № 1) виявлені алелі за локусами: D8S1179 - 12, 12; D21S11 - 29, 30; D7S820 - 09, 11; CSF1PO - 10, 13; D3S1358 - 14, 18; ТН01 - 07, 09; D13S317-09, 09; D16S539 - 11, 13; D2S1338 - 19, 22; D19S433 - 15, 15; vWA - 15, 17; ТРОХ - 08, 09; D18S51 - 15, 17; AMEL - X, X; D5S818 - 10, 11; FGA - 19, 20. Молекулярно-генетичним аналізом ДНК, виділеної із зразка крові на марлі ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 16.02.2017 року (об'єкт № 2) виявлені алелі за локусами: D8S1179 12, 13; D21S11 - 29, 30; D7S820 - 09, 11; CSF1PO - 10, 10; D3S1358 - 14, 14; ТН01 - 07, 93; D13S317 - 08, 09; D16S539 - 12, 13; D2S1338- 17, 22; D19S433 - 12, 15; vWA - 17, 18; ТРОХ - 08, 08; D18S51 - 15, 17; AMEL - X, Y; D5S818 - 10, 12; FGA - 20, 26. Відповідно до законів успадкування, генотип дитини повинен містити один алель кожного локусу від матері і один - батька. Молекулярно-генетичним аналізом ДНК зразка крові ОСОБА_8 та зразка крові громадянки ОСОБА_1, встановлено: для кожного з досліджених STR-локусів в генотипі громадянки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, виявляється алель умовно батьківського походження, який формально співпадає з алелем в генотипі передбачуваного батька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 16.02.2017 pоку. Проведена оцінка достовірності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,999 %. Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 16.02.2017 pоку, може являтися біологічним батьком громадянки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, з ймовірністю 99,999 %, таким чином, батьківство практично доведене.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, дослідивши у судовому засіданні докази, пояснення сторін та свідків, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт родинних стосунків позивача ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_13) ОСОБА_7 з ОСОБА_8, померлим 16 лютого 2017 року, є повністю доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню та слід встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_13) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_8, померлого 16 лютого 2017 року.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у звязку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 206, 223, 258-259, 263-266, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_23 ОСОБА_7 (місце проживання: 65057, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: 65057, АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (місце проживання: 65121, АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (місце проживання: 65057, АДРЕСА_1) про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_13) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_8, померлого 16 лютого 2017 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 09 серпня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.