Справа № 524/2945/18
Провадження № 2/524/1566/18
07.08.2018 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Гладкій К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням належного на праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначає, що позивачу ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира №43 по вул. Г.Жадова в будинку 1А в м. Кременчуці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1993 року.
За вказаною вище адресою зареєстрована онука позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не проживає у даній квартирі, знаходиться під опікою свого батька ОСОБА_5.
Особистих речей ОСОБА_2 у квартирі немає, законний представник відповідача жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення, комунальні платежі не сплачує.
Позивач просить суд задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні квартирою 43 у будинку 1А по вул. Г.Жадова у м. Кременчуці Полтавської області шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6 просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує, про що надав письмову заяву.
Відповідач ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, про причини відсутності не повідомляла, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та рекомендованою поштовою кореспонденцією, відзив на позов не подавала.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивачу ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира №43 по вул. Г.Жадова в будинку 1А в м. Кременчуці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1993 року.
За вказаною вище адресою зареєстрована онука позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться під опікою свого батька ОСОБА_5.
На теперішній час відповідач ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає, не сплачує за комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню квартири, особистих речей у помешканні не має.
Факт не проживання ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі з 2009 року по теперішній час підтверджується актом про не проживання від 22.03.2018 року № 279, що підтвердили підписами свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Внаслідок реєстрації місця проживання ОСОБА_2, порушені права позивача як власника квартири.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Згідно до вимогст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням належного на праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням належного на праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
ОСОБА_9 ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою № 43 у будинку № 1А по вул. Г.Жадова в місті Кременчуці Полтавської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Предоляк