ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м.Суми

Справа №591/4261/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/1161/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2017 року, ухвалене у складі судді Прокудіної Н.Г., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивує тим, що 24 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір), згідно умов якого відповідач отримала

кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії, ліміт якої встановлюється в іноземній валюті в сумі 15 000 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 червня 2018 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по кредитному договору станом на 13 березня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 17 811,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року становить 165 331,60 грн, яку було стягнуто рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2014 року у справі № 591/2133/14-ц. На виконання вказаного рішення суду 18 вересня 2014 року видано виконавчі листи та 29 жовтня 2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. 25 грудня 2014 року державним виконавцем Кошеленко В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Кошти, що надійшли 11 лютого 2015 року в рахунок погашення заборгованості по кредиту були розподілені наступним чином: 3053,98 дол. США - на погашення заборгованості по основному боргу, 3601,75 дол. США - на погашення заборгованості по процентам. Посилаєтсья на те, що оскільки залишаються невиконаними належним чином у повному обсязі зобов'язання відповідача за кредитним договором, він має право вимагати від відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення: з 17.06.2014 року по 11.02.2015 року, три проценти річних від простроченої суми, а також проценти, нараховані за період з 13.03.2014 року по 11.02.2015 року у розмірі 2871,61 дол. США.

Просить стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по процентах за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24 червня 2008 року в розмірі 2871,61 дол. США, 59 474,08 грн понесених збитків та судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту в сумі 2871,61 дол. США, 59 474,08 грн понесених збитків та судовий збір в сумі 1961,14 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування вказаного заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2017 року відмовлено у зв'язку з необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, на яких ґрунтувалися вимоги позивача, судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення в частині стягнення 59 474,08 грн понесених збитків та 428,72 дол. США надлишково нарахованих відсотків (за період з 25 грудня 2014 року по 11 лютого 2015 року) і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог з відшкодуванням понесених нею судових витрат.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що нарахування відсотків ПАТ «УкрСиббанк» за період з 25 грудня 2014 року по 11 лютого 2015 року є незаконним і призвело до надлишкового безпідставного стягнення заборгованості в розмірі 428,72 дол. США. Нарахування позивачем і відповідно стягнення судом на його користь 3261,34 грн (3% річних) є порушенням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки в кредитному договорі передбачений інший розмір процентів (30%), які нараховані ПАТ «УкрСиббанк» на прострочену заборгованість по основній сумі боргу і стягнуті на його користь судом. Також не погоджується з нарахуванням банком і стягненням судом 56 212,74 грн (інфляційного збільшення заборгованості по кредитному договору), так як це є порушенням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки в п. 1.1. кредитного договору чітко вказано, що кредит надано в іноземній валюті - доларах США, а норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_3, який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 ЦК України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих за період з 13.03.2014 року по 11.02.2015 року, а також 3 % річних та сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 15 000 дол. США, що дорівнює еквіваленту 72 745,50 грн за курсом НБУ на день укладення договору зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних (п. 1.1., 1.3.1. кредитного договору) (а. с. 8-17, Т. 1).

Згідно п. 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 22 червня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 13 березня 2014 року становить 17 811,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року складає 165 331,60 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2014 року по справі № 591/2133/14-ц стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 17 811,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року становить 165 331,60 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 17 червня 2014 року (а.с. 18-20, Т. 1).

На виконання даного рішення суду 18 вересня 2014 року видано виконавчі листи (а. с. 22-25, Т. 1).

29 жовтня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Сумського міського управління юстиції ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 591/2133/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 165 331,60 грн (а.с. 26, Т. 1).

25 грудня 2014 року вказаним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з зі сплатою боргу в повному обсязі солідарним боржником ОСОБА_1 (а. с. 28, Т. 1). Кошти в сумі 165 331,60 грн були сплачені ОСОБА_1 на рахунок ВДВС Сумського міського управління юстиції згідно платіжного доручення від 25 грудня 2014 року.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. Але є такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно визначено розмір заборгованості по процентам, яка підлягає стягненню з відповідача.

В обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача процентів в розмірі 2871,61 дол. США ПАТ «УкрСиббанк» зазначає, що дані проценти нараховано за період з 13 березня 2014 року, тобто з дати розрахунку, зазначеної у рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2014 року, по 11 лютого 2015 року, тобто по дату фактичного погашення заборгованості. Однак, як вбачається з постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25 грудня 2014 року, фактичне погашення заборгованості ОСОБА_1 відбулося 25 грудня 2014 року згідно платіжного доручення № 17102 від 25 грудня 2014 року, а не 11 лютого 2015 року (а. с. 28, Т. 1). Саме платіжне доручення про сплату коштів в сумі 165331,60 грн, копія якого була надана представником відповідача апеляційному суду, є належним доказом на підтвердження часу фактичного погашення заборгованості ОСОБА_1, а не виписка за кредитним договором, надана суду першої інстанції позивачем, яка лише підтверджує операції банку про зарахуванню та розподілу коштів за кредитним договором.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за період з 25 грудня 2014 року по 11 лютого 2015 року на суму 428,72 дол. США, із заявлених банком підстав, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача збитків (сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних), виходячи з наступного.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

З пункту 1.1. Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24 червня 2008 року вбачається, що відповідачу кредит було надано в іноземній валюті, а саме в доларах США - 15 000 дол. США (а. с. 8, Т. 1), а тому визначення Зарічним районним судом м. Суми в рішенні від 22 травня 2014 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 17 811,49 доларів США еквіваленту в національній валюті по курсу НБУ станом на 13 березня 2014 року на суму 165 331,60 грн, не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Щодо стягнення трьох процентів річних, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК України у випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів. У тих випадках, коли в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з п. 1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами була встановлена процента ставка - 15 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості про процентам за користування кредитом вбачається, що банком нараховувалися підвищені проценти у розмірі 30% річних (а. с. 31-32, Т. 1), а тому не підлягають стягненню 3% річних, оскільки самим кредитним договором було передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення збитків з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог. Крім того рішення суду підлягає зміні в частині розміру заборгованості по кредиту та з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по процентах за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту № 00 від 24 червня 2008 року в розмірі 2442,89 дол. США (2871,61 дол. США - 428,72 дол. США = 2442,89 дол. США).

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, пропорційно задоволеної частини позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 909,43 грн., а з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 2941,72 грн.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносяться до малозначних справ.

Враховуючи, що ціна позову складає 130742 грн 50 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.1, п.4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення збитків в сумі 59474,08 грн. та відмовити Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» у задоволенні цих позовних вимог.

Змінити заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2017 року в частині розміру заборгованості по кредиту і судового збору та стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2442,89 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 909 гривень 43 копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2941 гривня 72 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 липня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : В.І.Криворотенко

С.С.Ткачук