Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/4768/16-ц

провадження № 61-5913 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-відповідач-публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач-позивач-ОСОБА_4,
третя особа-ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., від 23 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою.

Встановив:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») (право вимоги якого 30 червня 2010 року передано ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 920/ФКВ-07, відповідно до умов якого позичальник отримав в кредит грошові кошти в розмірі 33 250,00 доларів США, зі строком повернення до 16 серпня 2017 року. Для забезпечення належного виконання зобов'язань за цим договором 17 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та поручителем ОСОБА_4, позичальником ОСОБА_5 укладений договір поруки № 920/ФКВ-07, на підставі якого поручитель зобов'язалась забезпечити належне виконання позичальником ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань з погашення кредиту та сплати відсотків.

ОСОБА_5 в порушення умов договору взятих на себе зобов'язань не виконував належним чином, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував проценти за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 378 516,80 грн.

Враховуючи умови договору поруки та невиконання позичальником його обов'язків за кредитним договором, позивач просив стягнути з поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 378 516,80 грн, а також сплачену суму судового збору.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що після зміни строку виконання основного зобов'язання, ПАТ «Дельта Банк» відмовилося від отримання запропонованого ОСОБА_5 виконання основного зобов'язання. Відмова полягала в тому, що банк не надав дозволу на відчуження квартири АДРЕСА_1 з метою погашення заборгованості за рахунок коштів, отриманих від продажу цієї квартири на умовах, визначених ОСОБА_5

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк»; задоволені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4; визнано припиненою поруку, за договором поруки № 920/Zфпор-07 від 17 серпня 2007 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк», право вимоги за яким перейшло до ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач втратив право вимоги до поручителя, оскільки сплив шестимісячний строк виконання основного зобов'язання, тому у задоволенні позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року скасовано в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Що стосується відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів відмови банку у наданні дозволу на продаж квартири.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки ним порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до порушення права позивача на повернення кредитної заборгованості.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами установлено, що 17 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 920/ФКВ-07, згідно з умовами якого позичальник на умовах строковості, оплатності та поворотності отримав грошові кошти в розмірі 33 250,00 доларів США зі строком повернення до 16 серпня 2017 року та сплатою відсотків у розмірі 10,5 % на рік. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 920/Zфпор-07.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк».

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, у ОСОБА_5 виникла заборгованість, яка станом на 13 лютого 2014 року становить 378 516,80 грн.

15 квітня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» направив позичальнику вимогу про погашення протягом тридцяти днів суми заборгованості, проте така вимога останнім задоволена не була.

До суду з позовом до поручителя ПАТ «Дельта банк» 04 квітня 2014 року.

05 травня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до банку з заявою, в якій повідомив про намір продати квартиру, що є предметом забезпечення за зобов'язаннями по кредитному договору, у зв'язку з чим просив надати дозвіл на відчуження об'єкту нерухомості

Матеріали справи містять ділову переписку між ОСОБА_5 та банком, однак відмови банку у наданні дозволу на продаж квартири позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», оскільки кредитор протягом шести місяців з моменту направлення позичальнику вимоги про погашення заборгованості не пред'явив вимоги до поручителя.Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що банк відмовив у наданні дозволу на продаж квартири, а сама переписка між банком та позичальником не підтверджує цей факт.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» посилається на те що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок щодо відмови у задоволенні позову чим порушив його право на повернення кредитної заборгованості. Посилається на те, що основний строк виконання зобов'язань за кредитним договором спливає 16 серпня 2017 року, а банк звернувся до суду з позовом до закінчення цього строку. Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», оскільки банк направив позичальнику вимогу про погашення всієї суми заборгованості 15 квітня 2011 року, тобто змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором. А оскільки до суду банк звернувся лише 04 квітня 2014 року, тому шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя ним пропущено.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року, у нескасованій частині, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська