Справа №295/6533/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Скришевської О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/6533/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 62-63) просить визнати спільною сумісною власностю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: легковий автомобіль «Wolkswagen Caddy 1896», державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, білого кольору, «ИЖ ЮПИТЕР» 4/1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, синього кольору, що був придбаний в лютому 1994 року, легковий автомобіль «Ford Transit Connect», державний номерний знак НОМЕР_3, 2008 року випуску, білого кольору, гараж №2653 в гаражному кооперативі «Простір»; залишити спільне нажите майно подружжя у власності ОСОБА_2, вирішити питання щодо компенсації ? частини вартості даного майна, яку стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Позивач мотивує позов тим, що сторони з 21.05.1983 року перебували в зареєстрованому шлюбі, та рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.04.2017 року їх шлюб було розірвано. За час шлюбу подружжя за спільні кошти придбали майно, а саме автомобіль «Wolkswagen Caddy 1896», мотоцикл «ИЖ ЮПИТЕР», автомобіль «Ford Transit Connect» та гараж №2653 в гаражному кооперативі «Простір, оскільки домовленості з приводу поділу майна сторони досягнути не можуть, просить провести поділ майна в судовому порядку.

26.07.2017 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 направив до суду заперечення на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що факт придбання майна під час щлюбу не відносить це майно до спільної сумісної власності, позивач при цьому не довела, що спірне майно є спільною сумісною власністю, також якщо жоден із подружжя не отримав згоди іншого на отримання грошової компенсації і попередньо не вніс відповідної суми на депозитний рахунок суду, то неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, крім того вказав, що автомобіль «Ford Transit Connect» та «ИЖ ЮПИТЕР» 4/1990 року випуску не перебувають на обліку та за відповідачем не зареєстровані.(а.с. 44-46)

31.10.2017 року було задовлено клопотання ОСОБА_2 про забезпечення доказів та ухвалою Богунського районного суду м. Житомира витребувано у регіональному сервісному центрі в Житомирській області МВС України відомості про право власності на автомобіль «Ford Transit Connect», кузов № НОМЕР_4 та підстави набуття права власності на вказаний автомобіль.

12.12.2017 було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про призначення експертизи та призначено по справі комплексну судову автотоварознавчу експертизу та оціночно-будівельну експертизу.

27.03.2018 року директором Житомирської філії ТОВ "Судова незалежна експертиза України" до суду повернуто цивільну справу № 295/6355/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна у звязку з тим, що витребувані у клопотанні експерта від 25.01.2018 року додаткові матеріали для проведення оціночно-будівельної експертизи надані не були, а також у зв'язку з несплатою вартості експертизи.

28.03.2018 року ухвалою суду поновлено провадження по цивільній справі.

Позивач в судове засідання не зявилася, однак направила до суду заяву, відповідно до якої підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, виходячи з наявних матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, просив розгляд справи проводити у його відсутність, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, врахувавши думку позивача та відповідача, які просили провести розгляд справи у їх відсутність та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів справи, приходить до наступного.

21.05.1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. (а.с. 7)

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.04.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. (а.с. 64)

Судом встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто рухоме майно: легковий автомобіль «Wolkswagen Caddy 1896», державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, білого кольору, «ИЖ ЮПИТЕР» 4/1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, синього кольору, легковий автомобіль «Ford Transit Connect», державний номерний знак НОМЕР_3, 2008 року випуску, білого кольору.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно довідки №27 від 18.09.2017 року виданої Регіональним сервісним центром МВС України в Житомирській області встановлено, що з 23.01.2013 року по дату довідки, автомобіль марки «Wolkswagen Caddy», 2008 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, №кузова WV1ZZZ2KZ8X005826, зареєстрований на праві власності за громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, підстава набуття права власності: довідка-рахунок серії ДНІ № 846696 від 18.01.2013 видана ТОВ «АЛЬТЕР-ТОП», вантажна митна декларація № 204050002/2012/043582 від 27.12.2012 видана Рівненською державною митницею; з 17.02.2012 по 26.01.2013 автомобіль марки «Ford Transit Connect», державний номерний знак НОМЕР_3, 2008 року випуску, білого кольору, був зареєстрований на праві власності за громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, підстава набуття права власності: довідка-рахунок серії ДНІ № 131965 від 17.12.2011 видана ТОВ «АЛЬТЕР- ТОП», вантажна митна декларація № 204000015/1/0227 від 28.11.2011 видана Рівненською державною митницею, який 26.01.2013 було знято з обліку для реалізації на підставі доручення серії ВТА № 144555 від 04.10.2012 видано приватним нотаріусом ОСОБА_5, довірена особа за дорученням: ОСОБА_6 23.07.1994 по теперішній час мотоцикл марки «ИЖ ЮПИТЕР 4», 1980 року випуску, синього кольору, н/з 6968ЖИЛ, № шасі: К35749 зареєстрований на праві власності за громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, підстава набуття права власності: договір купівлі-продажу №1245 ВІД 06.07.1994 року. (а.с. 67)

На виконання вимог ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2017 року Регіональним сервісним центром в Житомирській області МВС України надані відомості про право власності на автомобіль «Ford Transit Connect», кузов № НОМЕР_4 та підстави набуття права власності на вказаний автомобіль, в яких, згідно з базою даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС, станом на 10.11.2017, з 23.02.2017 по теперішній час, автомобіль марки «Ford Transit Connect», державний номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований територіальним сервісним центром 0741 регіонального сервісного центру МВС у Волинській області за громадянином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, одночасно повідомлено, що згідно з базою даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС, станом на 10.11.2017 підстави набуття права власності на вищевказаний транспортний засіб є: договір купівлі- продажу укладений в ТСЦ 0741 регіонального сервісного центру МВС у Волинській області від 23.02.2017 № 0741/2017/343348 (покупець: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, продавець: ОСОБА_8, 10.08.1971 р.н.) та доручення продавця серії НВО № 384939 від 19.01.2017, видане Першою Київською Державною нотаріальною конторою, довірена особа: ОСОБА_9.(а.с. 117)

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він являється сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2, автомобіль «Wolkswagen Caddy» належить його сімї, попередній автомобіль «Ford Transit Connect», був придбаний за спільні кошти, він був відчужений 5 чи 6 років назад, мотоцикл марки «ИЖ ЮПИТЕР 4» його сімї не належить, він належить брату відповідача та був оформлений для отримання місця в гаражному кооперативі, гараж в гаражному кооперативі «Простір» також належить сімї на праві користування, був побудований за кошти сімї.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Під час розгляду справи, сторони не заперечували, що за час шлюбу спочатку було придбано автомобіль «Ford Transit Connect», потім «Wolkswagen Caddy», також сторони підтвердили що гараж, який знаходиться в гаражному кооперативі «Простір» знаходиться на праві користування, при цьому право власності на нього не оформлено.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положенням ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'ярень викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи докази надані сторонами по справі, враховуючи свідчення свідка, судом встановлено, що спірний автомобіль «Ford Transit Connect» був придбаний а також був відчужений за час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а отже дохід від реалізації вказаного автомобіля також слугував для цілей подружжя, за словами відповідача, кошти від його реалізації були враховані для придбання автомобіля «Wolkswagen Caddy», а отже вказаний автомобіль не може являтися спільним сумісним майном подружжя в розрізі даного спору, оскільки його продаж відбувся в інтересах сімї, крім того щодо неправомірного відчуження вказаного автомобіля сторонами не повідомлено.

Згідно із листа Міської громадської організації гаражного кооперативу «Простір» від 22.08.2017 року №20 встановлено, що за обліком гаражного кооперативу «Простір» ОСОБА_2, на підставі направлення з спілки Автомобілістів вступив в члени кооперативу 24.03.1995 року та побудував гараж, що зареєстрований під №2653 за обліком кооперативу. Відомості щодо оформлення права власності на даний гараж ОСОБА_2 не надано. Членські внески до 01.06.2016 року сплачував ОСОБА_2 (а.с. 51)

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Виходячи з того, що гараж №2653, який знаходиться в гаражному кооперативі «Простір» належить ОСОБА_2 на праві користування, право власності на яке не оформлено, відповідний гараж не може бути обєктом спільного сумісного майна подружжя на праві власності, право власності може визнаватися на будівельні матеріали, які слугували для будівництва вказаного гаражу, проте такі вимоги щодо грошової компенсації саме на будівельні матеріали стороною позивача не ставилися, вартість вказаного майна не встановлювалася, а тому враховуючи норму ч. 1 ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справу в межах звалених вимог і на підставі доказів, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 гараж №2653 в гаражному кооперативі «Простір».

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Що стосується позовних вимог щодо визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль «Wolkswagen Caddy 1896», державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, білого кольору, та мотоцикл «ИЖ ЮПИТЕР» 4/1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, синього кольору, що був придбаний в лютому 1994 року, суд вважає такі вимоги обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки, як встановлено судом на день розгляду справи вказані транспортні засоби зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_2, придбані за час перебування подружжя в шлюбі, доказів того, що вказані транспортні засоби були придбані за кошти, які належали б одному з подружжю особисто, суду не надано, так як і не надано доказів щодо придбання транспортних засобів для інших цілей та їх відсутності.

Згідно зі ст. ст. 358 ч. 1 і ч. 2, 391 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положення частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Щодо позовних вимог позивача щодо вирішення питання щодо компенсації ? частини вартості спірного майна, яку стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, суд враховує правову позицію ВСУ у справі № 6-2811цс15 від 30 березня 2016р. щодо наступного.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Виходячи з того, що відповідач під час розгляду справи категорично відмовився від сплати грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно, оскільки це завдасть істотної шкоди його інтересам, сторони не погодили щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту неможливості спільного володіння та користування майном, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо вирішення питання щодо компенсації їй ? частини спірного майна.

Також суд відхиляє вимоги сторони відповідача про відмову в задоволенні позову з підстав того, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення з позовом до суду, виходячи з норм ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України, за якою до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, а тому оскільки шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21.04.2017 року, а з позовом позивач звернулася 15.06.2017 року, строк позовної давності для звернення з позовом до суду позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладене, не виходячи з меж заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи норму ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд покладає на відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь держави за вимогу щодо визнання майна спільною сумісною власностю подружжя, тобто 604,00 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи наведене та керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 190, 328, 356, 358, 365, 368, 369, 372, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки «Wolkswagen Caddy», 2008 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, №кузова WV1ZZZ2KZ8X005826 та мотоцикл марки «ИЖ ЮПИТЕР 4», 1980 року випуску, синього кольору, н/з 6968ЖИЛ, № шасі: К35749 зареєстрований на праві власності за громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання та місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_6.

Повний текст рішення складено 09.08.2018 року.

Суддя Н.В. Ведмідь