Дата документу 19.12.2018 Справа № 335/8905/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8905/18 Головуючий у 1 інстанції: Соляник А.В.
провадження № 22-ц/807/1292/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» у особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про скасування арештів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ПУАТ «ФІДОБАНК» звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про скасування арештів майна.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначив, що на виконанні вказаного відділу перебувало виконавче провадження № 36958874 з примусового виконання виконавчого листа № 2-479/2011 (провадження № 2/809/18/2012), виданого 08.02.2013 Заводським районним судом м. Запоріжжя, про солідарне стягнення зі ОСОБА_4, та кожного із поручителів - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 окремо на користь Публічного акціонерного товариства «Ересте Банк» (який є правонаступником ПУАТ «ФІДОБАНК») заборгованості за кредитними договорами № 014/2180/2/14715 від 30 квітня 2008р, № 014/2180/4/16950 від 03 червня 2008р, № 014/2180/4/16932 від 03 червня 2008р. у загальному розмірі 14 700 501,37 грн.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем було звернуто стягнення на нерухоме нежитлове майно, яке належало на праві приватної власності ОСОБА_4 та яке перебувало в іпотеці ПУАТ «Фідобанк», шляхом проведення опису та арешту майна, а саме, на: нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, приміщення 148А, загальною площею 21,1 кв. м; нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, приміщення 148Б, загальною площею 32,1 кв. м; нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, приміщення 148В, загальною площею 17,4 кв. м; нежитлове приміщення підвалу літ.А-5, приміщення 148Г, загальною площею 15,8 кв. м: нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, приміщення 148Д, загальною площею 2,6 кв. м, яке розташовано у будинку 41-А по вул. 40 років Радянської України в м. Запоріжжі.

29.01.2016р. зазначене майно було виставлене на реалізацію через систему електронних торгів арештованого майна. Однак 29.01.2016р. торги з реалізації вищевказаних об'єктів нерухомого майна не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Ч.1 ст.49 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що протягом 10 днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У такому випадку придбання предмету іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 цього закону, а нотаріус на підставі такого акту видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України звернувся до ПУАТ «ФІДОБАНК» з пропозицією залишити за собою вищевказане нереалізоване майно. ПУАТ «ФІДОБАНК» пропозицією скористувався і оформив право власності на вищевказані об'єкти нерухомості.

Оскільки згідно з відомостями із Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження з примусового виконання ВЛ № 2-479/2011, виданого 08.02.2013р., завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачу, але арешти як це передбачено ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у старій редакції) державним виконавцем зняті не були, позивач просив суд скасувати арешти вищезазначеного нерухомого майна, накладені постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 28.11.2014р № 36958874 з вищевказаних нежитлових приміщень.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПУАТ «ФІДОБАНК» у особі представника ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 36958874 з примусового виконання виконавчого листа № 2-479/2011 (провадження № 2/809/18/2012), виданого 08.02.2013 Заводським районним судом м. Запоріжжя, про солідарне стягнення зі ОСОБА_4, та кожного із поручителів - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 окремо на користь Публічного акціонерного товариства «Ересте Банк» (який є правонаступником ПУАТ «ФІДОБАНК») заборгованості за кредитними договорами № 014/2180/2/14715 від 30 квітня 2008р, № 014/2180/4/16950 від 03 червня 2008р, № 014/2180/4/16932 від 03 червня 2008р. в сумі 14 700 501,37 грн.

Постановою відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 28.11.2014р. накладено арешт на іпотечне майно - п»ять нежитлових приміщень, які розташовані у підвалі будинку 41-А по вул. 40 років Радянської України в м. Запоріжжі.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем було звернуто стягнення на

нерухоме нежитлове майно, яке належало на праві приватної власності ОСОБА_4 та яке перебувало в іпотеці ПУАТ «Фідобанк», шляхом проведення опису та арешту майна, а саме, на: нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, приміщення 148А, загальною площею 21,1 кв. м; нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, приміщення 148Б, загальною площею 32,1 кв. м; нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, приміщення 148В, загальною площею 17,4 кв. м; нежитлове приміщення підвалу літ.А-5, приміщення 148Г, загальною площею 15,8 кв. м: нежитлове приміщення підвалу літ. А-5, приміщення 148Д, загальною площею 2,6 кв. м, яке розташовано у будинку 41-А по вул. 40 років Радянської України в м. Запоріжжі.

09.12.2016р. за публічним акціонерним товариством «Фідобанк» були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно всі вищевказані нежитлові приміщення на підставі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулись, з відповідними номерами 843, 844,845, 846, 847 ( а.с. 7-17).

Згідно із відомостями із Автоматизованої системи виконавчих проваджень примусове виконання ВЛ № 2-479/2011 завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачу ( а.с. 18).

Банк в позовній заяві у відповідності до статті 391 ЦПК України та ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» просив усунути йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника вказаного майна шляхом зняття арешту, накладеного постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, який не було скасовано відповідачем при закінченні виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги банку про знаття арешту в обраний спосіб є необґрунтованими, оскільки суд не може підмінювати в такому разі орган виконавчої служби.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що звертався до органу примусового виконання щодо зняття арешту з придбаного ним у власність іпотечного майна, але йому було відмовлено з роз»ясненням, що зняття арешту у цьому випадку можливо лише на підставі рішення суду, але суд при розгляді справи на це уваги не звернув.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступні обставини.

Вбачається, що протягом здійснення примусового виконання у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-479/2011 (провадження № 2/809/18/2012), виданим 08.02.2013 Заводським районним судом м. Запоріжжя, відбулись зміни у чинному законодавстві з цього питання. Так, Законом України № 1404-УІІІ від 02.06.2016 було прийнято нову редакцію ЗУ «Про виконавче провадження», яка набрала чинності з 05.10.2016р., а до цього діяв ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999р. з наступними внесеними змінами.

Отже, примусове виконання відбувалось за старою редакцією ЗУ «Про виконавче провадження», а закінчення виконавчого провадження - за новою редакцією.

Проте як під час здійснення виконавчого провадження, так і під час його завершення, діяла одна і та ж Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за № 512/5,

Пунктом 29 розділу УІІІ вказаної Інструкції з організації примусового виконання рішень, у чинній на час набуття права власності стягувачем в особі ПУАТ «ФІДОБАНК» на вищезазначене іпотечне майно, передбачено, що після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони знімаються не пізніше наступного робочого дня після отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах або після його передачі стягувачу.

Пункт 29 вказаної Інструкції діяв у такій самій редакції і на час звернення банку до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України з заявою про зняття арешту з набутого іпотечного майна 11.04.2018р.

Відповідями на заяву банку № 20.1-36958874/14 від 18.06.2018р. та № 20.1-36958874/14 від 17.07.2018р. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України зазначив, що державним виконавцем 09.12.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» ( у ред. ЗУ № 1404-УІІІ), оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Цими відповідями банку було роз»яснено, що він може звернутись до суду в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження ( ред. ЗУ № 1404-УІІІ) з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, а прийняте судове рішення про задоволення такого позову буде підставою для зняття арешту з такого майна.

Між тим, банк вже є власником майна, оскільки набув його у виконавчому провадженні, зареєстрував його в установленому законом порядку у межах виконавчого провадження, та визнання за ним права власності у відповідності до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» не потребується, а вимога про зняття арешту у відповідності до статті 59 вказаного закону є лише похідною від набуття права власності за судовим рішення на майно іншої особи і не може заявлятись самостійно.

У відповідях на заяву банку про зняття арешту орган примусового виконання наводить перелік підстав для зняття арешту з майна, передбачений ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», якою унормовано питання зняття арешту з майна боржника, в той час як банк просить зняти арешт з належного йому майна, яке вже не належить боржнику, оскільки банк як стягувач набув право власності на нього в межах виконавчого провадження, що у такому разі відповідно до п. 29 розділу УІІІ вказаної Інструкції з організації примусового виконання рішень є підставою для зняття арешту.

Між тим, орган примусового виконання цього пункту Інструкції не дотримався, але зобов»язаний був це зробити за заявою банку як упущення, допущене ним при вчиненні передачі майна боржника стягувачу.

Відповідно до ч. 5 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження», поверн ення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, зокрема, у разі відсутності майна у боржника, не позбавляє його права повторно пред»явити виконавчий документ до виконання протягом строку, встановленого статтею 12 цього Закону, який на теперішній час складає 3 року.

Оскільки весь борг, який складав 14 700 501,37 грн. за рахунок переданого майна в цілому погашений не був, то банк не позбавлений права повторно пред»явити виконавчий лист до виконання та в межах виконавчого провадження просити скасувати арешт, який неправомірно не скасований органом примусового виконання у відповідності до положень п. 29 розділу УІІІ вказаної Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Зважаючи на вказані обставини, суд правильно визнав, що у склавшійся ситуації суд не може підмінити орган примусового виконання та зняти арешт за безпідставно заявленим позовом у відповідності до положень ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, тому у відповідності до вимог ст.. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу банку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» у особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята 19.12.2018р., складена - 26 грудня 2018р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.