Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 229/2962/17

провадження № 61-2868св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест»,

відповідачі: ОСОБА_1, приватне підприємство «Ясинуватський хлібозавод»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року у складі судді Панової Т. Л. та постанову апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року у складі суддів: Груіцької Л. О., Новосьолової Г. Г., Новосядлої В. М.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест» (далі - ТОВ «Бета-Агро-Інвест») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, приватного підприємства «Ясинуватський хлібозавод» (далі - ПП «Ясинуватський хлібозавод») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, визнання права оренди на земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що 01 січня 2007 року між ТОВ «Бета-Агро-Інвест» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,38 га, яка знаходиться на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, зареєстрований у Ясинуватському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 11 жовтня 2007 року за № 04.

05 травня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-Інвест» із отриманої інформації від державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру стало відомо, що вказана земельна ділянка одночасно перебуває в оренді й у ПП «Ясинуватський хлібозавод». Тобто, на одну земельну ділянку існує два договори оренди землі, чим порушено права первісного орендаря - ТОВ «Бета-Агро-Інвест».

ТОВ «Бета-Агро-Інвест» вказувало, що ОСОБА_1, укладаючи договір оренди земельної ділянки з ПП «Ясинуватський хлібозавод» порушила його переважне право оренди на земельну ділянку, оскільки за умовами первісного договору оренди земельна ділянка передається в оренду до 11 жовтня 2017 року, тоді як умовами оскаржуваного договору оренди строк оренди встановлений до 2036 року.

28 вересня 2016 року позивачем була отримана заява від ОСОБА_1 щодо відмови продовження договору оренди земельної ділянки. 21 червня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-Інвест» повідомлено ОСОБА_1 про намір укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк. Представник останньої - ОСОБА_2 отримав вказане повідомлення 22 червня 2017 року та зазначив про відмову укладення договору оренди на новий строк за закінченням дії діючого договору.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Бета-Агро-Інвест» просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, загальною площею 5,38 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» та визнати за товариством право оренди вказаної земельної ділянки з 12 жовтня 2017 року на наступних умовах: строк оренди 20 років, орендна плата у розмірі 30% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 6 462 грн 81 коп.; орендна плата вноситься з 01 листопада по 31 грудня кожного року починаючи з моменту державної реєстрації права оренди; розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається; земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення; всі інші істотні умови права оренди визначити на умовах, які були передбачені умовами договору оренди земельної ділянки, який був укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» 18 жовтня 2016року.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року в задоволені позову ТОВ «Бета-Агро-інвест» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди, укладеного 18 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод», оскільки 05 липня 2017 року вказаний договір розірваний і предмет спору відсутній. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання переважного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, суд виходив із того, що строк дії договору оренди від 01 січня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бета-Агро-Інвест», на момент звернення до суду не закінчився, питання щодо переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк може вирішуватися сторонами лише за закінченням дії попереднього договору відповідно до положень статті 33 ЗК України.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що відсутній предмет спору, оскільки оскаржуваний договір земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод», розірваний за згодою сторін. Спірна земельна ділянка перебуває в користуванні ТОВ «Бета-Агро-Інвест», договір оренди земельної ділянки з позивачем не закінчився, тому звертаючись з позовом про визнання права оренди спірної земельної ділянки з 12 жовтня 2017 року на відповідних умовах, позивач фактично не довів, що його право порушено.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «Бета-Агро-Інвест» просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявні всі підстави для визнання спірного договору оренди земельної ділянки недійним, оскільки на час звернення до суду із позовом існувала державна реєстрація кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку, що суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Предметом спору у даній справі було недійсність договору оренди на момент його укладення, який є недійсним з моменту його вчинення та яким порушено переважне право позивача як орендаря; оспорюваний договір оренди було розірвано між відповідачами з метою уникнення відповідальності; відповідачі, укладаючи договір оренди земельної ділянки не визнають та порушують переважне право оренди позивача. Суд помилково застосував до спірних правовідносин положення частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» в якості обґрунтування неправомірності вимоги про визнання права оренди, оскільки у даному випадку необхідно було брати до уваги саме положення частин першої - п'ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», перевірити дотримання передбаченої наведеними нормами процедури поновлення договору оренди землі та встановити наявність чи відсутність порушення переважного права цієї особи на поновлення договору оренди землі на новий строк. Суди дійшли помилкового висновку про те, що позивач має звертатись за визнанням та захистом свого переважного права лише після закінчення дії попереднього договору, такий висновок суперечить вимогам законодавства, оскільки на даний час та на момент звернення до суду і винесення рішення переважне право позивача вже було порушено.

У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» зазначили, що при ухваленні судами рішень не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Касаційна скарга не містить жодних підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, для скасування судових рішень, а доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів у справі та аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі, у зв'язку із чим просили відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції залишити без змін. Ураховуючи те, що оспорюваний договір оренди від 18 жовтня 2016 року був розірваний за згодою сторін 05 липня 2017 року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність предмета спору та відмову у задоволенні позову ТОВ «Бета-Агро-Інвест». Також судами обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем переважного права на укладення договору оренди на новий строк, оскільки позивач таким правом не наділений та відповідач не має наміру здавати земельну ділянку в оренду позивачу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 01 січня 2007 року між ТОВ «Бета-Агро-Інвест» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за умовами якого остання надала ТОВ «Бета-Агро-Інвест» у платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, площею 5,38 га (рілля), кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 10 років. Договір був зареєстрований у Ясинуватському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 11 жовтня 2007 року.

18 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод» було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, загальною площею 5,38 га, в тому числі рілля - 5,38 га. Договір укладено строком на 20 років, починаючи з дати його реєстрації. Вказаний договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 жовтня 2016 року.

Установлено, що 05 липня 2017 року між ПП «Ясинуватський хлібозавод» та ОСОБА_1 укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 18 жовтня 2016 року.

Згідно акта приймання-передачі земельної ділянки до угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 05 липня 2017 року ПП «Ясинуватський хлібозавод» передало земельну ділянку площею 5,38 га, розташовану на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 18 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки вказаний договір розірваний, відсутні підстави для визнання його недійсним.

Проте погодитися з такими висновками не можна, з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частинами другою, третьою, п'ятою статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов'язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 цього Закону під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам цього Закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 21-1434а15 та від 15 листопада 2016 року № 21-3030а16.

Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

На відміну від визнання договору недійсним, розірвання договору припиняє його дію лише на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання.

Отже, факт розірвання договору сторонами не виключає визнання його недійсним у зв'язку з невідповідністю вимогам законодавства.

Крім того, угода від 05 липня 2017 року про дострокове розірвання договору оренди землі від 18 жовтня 2016 року була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права лише 27 жовтня 2017 року, тобто на момент звернення позивача з даним позовом (серпень 2017 року) спірний договір оренди землі від 18 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібокомбінат» був чинний.

Таким чином, укладенням оспорюваного договору оренди порушено права позивача, як орендаря земельної ділянки, які підлягають захисту шляхом визнання недійсним оспорюваного договору оренди.

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК Українивстановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Під час вирішення справи в частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 18 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод»,судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне тлумачення вказаних норм матеріального права, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав, передбачених частиною третьою статті 203 ЦК України, для визнання недійсним вказаного договору оренди землі.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про те, що судові рішення у частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 18 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод»,підлягають скасуванню. Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановленні судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, касаційний суд дійшов висновку про ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за ТОВ «Бета-Агро-Інвест» права оренди спірної земельної ділянки на новий строк, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів, що його переважне право оренди спірної земельної ділянки порушене.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на продовження договору оренди землі пов`язується зі спливом попереднього договору, та можлива лише за умови дотримання встановленої цією статтею процедури та наявності волевиявлення обох сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

У пункті 8 договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2007 року, сторонами визначено переважне право орендаря на поновлення договору оренди, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Судами установлено, що на момент звернення до суду строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1, не закінчився. При цьому, спірна земельна ділянка перебувала і перебуває у користуванні позивача.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вірно виходив із того, що підстави для судового захисту переважного права на переукладення договору оренди земельної ділянки відсутні, оскільки позивач не довів, що його право порушується та підлягає захисту. Підстави для вирішення питання про наявність переважного права, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», не настали і перешкоди в користуванні земельною ділянкою відсутні, а договір оренди, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод», розірваний за згодою сторін.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні дав належну оцінку змісту позовних вимог та правильно виходив із того, що законодавством передбачена можливість поновлення договору оренди земельної ділянки при реалізації орендарем свого переважного права на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором, разом з тим, згідно позовних вимог позивач ставив питання про визнання за ним права на укладення договору оренди землі з 12 жовтня 2017 року на інших умовах, зазначених у іншому договорі, тому доводи касаційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 не визнає та порушує переважне право позивача на оренду земельної ділянки, є безпідставними.

Умови, на яких позивач просив визнати за ним право оренди земельної ділянки, стосуються істотних умов договору, зокрема, строку оренди 20 років та орендної плати, що за змістом статті 627 ЦК України щодо свободи договору є абсолютним правом на вільне волевиявлення ОСОБА_1 стосовно належної їй на праві власності земельної ділянки.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів в цій частині не спростовують.

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ТОВ «Бета-Агро-Інвест» задоволено частково, тому судовий збір у розмірі 6 560 грн (13 120 : 2), понесений позивачем за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 1 600 грн (3 200 : 2), судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 760 грн (3 520 : 2), та судовий збір у розмірі 3 200 грн (6 400 : 2) у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції необхідно покласти на відповідачів у рівних частинах по 3 280 грн з кожного.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року у частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест» про визнання недійсним договору оренди землі скасувати.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,38 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Красногорівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, укладений 18 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «Ясинуватський хлібозавод».

У іншій частині рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 та приватного підприємства «Ясинуватський хлібозавод» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-Інвест» судові витрати по 3 280 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

С. П. Штелик