АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 681/1831/16-ц
Провадження № 22-ц/792/883/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П.(суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю апелянтки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/1831/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року (суддя Горщар А.Г.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Полонської міської ради Хмельницької області про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та рішень Полонської міської ради.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянтки та її представника, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК в силу п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсними та скасувати: рішення виконавчого комітету Полонської міської ради №667 від 21.01.1998 року в частині передачі для ОСОБА_6 земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку; рішення Полонської міської ради №11 від 28.02.2011 року про надання дозволу ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, з метою передачі її у приватну власність орієнтовною площею - 0,0900 га; рішення Полонської міської ради №13 від 26.12.2011 року про передачу вищезгаданої земельної ділянки площею 0,1003 га у власність ОСОБА_6; державний акт на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,1003 га, розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що виданий Полонською міською радою 27.03.2012 року та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0516 га за набувальною давністю і відновити втрачене землекористування.

В обґрунтування вимог позивач зазначала, що ОСОБА_6 під час приватизації у 2012 році земельної ділянки незаконно приватизувала земельну ділянку (городу) площею 0,0516 га, що знаходиться за межами її садиби та котрою понад 40 років користуються позивачка та її родичі. Посилаючись на те, що на даний час цією землею користується дочка позивачки ОСОБА_7, а ОСОБА_6 жодного дня не користувалась вказаною земельною ділянкою, позивач вважає рішення Полонської міської ради про передачу відповідачці у власність земельної ділянки та державний акт про право власності на земельну ділянку незаконними та такими, що підлягають скасуванню. ОСОБА_4 посилаючись на те, що вона протягом більше сорока років добросовісно, відкрито і безперервно користується вищезгаданою земельною ділянкою, тому на підставі ст.119 ЗК України за нею має бути визнано право власності на цю земельну ділянку площею 0,0516 га за набувальною давністю і відновлене втрачене землекористування.

Рішенням Полонського районного суду від 22 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним. Апелянт вважає, що наведені і досліджені в судових засіданнях докази беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_6 в порушення вимог ст. 118 ЗК України та через недбальство Полонської міської ради незаконно приватизувала земельну ділянку (город) площею 0,0516 га, якою користувалася ОСОБА_4, безпідставно включила її до складу площі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а тому висновок суду про те, що відповідач користувалась вказаною ділянкою з 1950 року і до часу її приватизації є незаконним.

На думку апелянта суд неповно з'ясував обставини справи та не врахував той факт, що площі земельних ділянок для обслуговування житлового будинку і господарських споруд з 1950 року і по даний час як у ОСОБА_6 так і в ОСОБА_8 не змінилися і відповідно становлять 0,06 га і 0,07 га, а рішення Полонської міської ради №667 від 21 січня 1998 року про передачу сторонам у приватну власність земельних ділянок площею 0,10 га прийняте з порушенням норм ст. 118 ЗК України без проведення інвентаризації земельних ділянок. Крім того, судом не враховано той факт, що на момент передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, остання не була власником житлового будинку по АДРЕСА_1. А тому апелянт просив оскаржуване рішення в частині відмови у позові щодо визнання незаконними і скасування рішень Полонської міської ради та державного акту на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,1003 га, розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Полонської міської ради, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив її відхилити з тих підстав, що вказуючи на порушення судом законодавства, апелянтка не довела, що оскаржувані нею рішення міської ради та видача ОСОБА_6 державного акту на право власності на спірну земельну ділянку суперечать нормам земельного законодавства. Судом першої інстанції дано оцінку зібраним у справі доказам, а апелянтом не надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги, зокрема про те, що спірна земельна ділянка площею 0,0516 га була виділена для неї у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначала, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а скаргу слід відхилити, оскільки ОСОБА_4 не надано доказів про те, що оскаржувані нею рішення міської ради та видача ОСОБА_6 державного акту на право власності на спірну земельну ділянку суперечать нормам земельного законодавства. Полонським районним судом оцінено у відповідності із вимогами процесуального законодавства докази, що надані учасниками справи та їх представниками, а апелянтом не надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених і просять скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_6 та представник Полонської міської ради до суду не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Полонської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги ОСОБА_4 оскаржує рішення Полонського районного суду від 22.03.2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування рішень Полонської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.12.2009 року ОСОБА_6 є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 (а.с.51).

Позивачка ОСОБА_4 до 2015 року проживала в АДРЕСА_2 і власником будинку з 17.12.1998 року був її чоловік ОСОБА_9, який 16.10.2009 року подарував його дочці ОСОБА_7 (а.с.9).

Згідно даних колгоспних земельно-шнурових книг станом на 1950 рік за дворогосподарством ОСОБА_6 рахувалась присадибна земельна ділянка загальною площею 0,34 га, а за дворогосподарством ОСОБА_4 присадибна земельна ділянка числилась площею 0,35 га (а.с.72-73).

Рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради №667 від 21.01.1998 року для ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 загальною площею 0,35 га, в тому числі 0,10 га для обслуговування жилого будинку та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.75).

Цим же рішенням передано у приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_2 загальною площею 0,35 га в тому числі 0,10 га для обслуговування жилого будинку та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.78).

Рішенням Полонської міської ради №11 від 28.02.2011 року ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, з метою передачі її у приватну власність орієнтовною площею - 0,0900 га (а.с.79), після чого Полонський районний відділ Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» виготовив їй технічну документацію на вказану земельну ділянку площею 0,1003 га, з присвоєнням кадастрового номеру НОМЕР_1 (а.с.92-111).

Рішенням Полонської міської ради №13 від 26.12.2011 року земельну ділянку площею 0,1003 га передано у власність ОСОБА_6 та 27.03.2012 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1003 га, розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.46).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не надала суду доказів на підтвердження вимог позовної заяви, зокрема того, що спірна земельна ділянка площею 0,0516 га виділялась їй у встановленому законом порядку та, що оскаржуваними рішеннями міської ради і державним актом на спірну земельну ділянку порушуються її права.

Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції обґрунтовано послався на відповідні норми матеріального права та вірно встановив обставини справи і оцінив докази, що надані учасниками справи та їх представниками.

Відповідно до положень Земельного Кодексу Української РСР 1970 року земля громадянам СРСР надавалась в безоплатне, безстрокове або тимчасове користування в порядку відведення на підставі, зокрема, рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів (статті 13-16).

Так згідно статті 20 цього Кодексу право землекористування громадян, які проживали в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Земельний Кодекс України 1990 року став передбачати право громадян на одержання безоплатно у власність земельних ділянок, які знаходились у їх користуванні, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Зазначені земельні ділянки передавались у власність громадянина на підставі його заяви та матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо) за рішеннями сільських, селищних, міських рад народних депутатів, або їх виконавчих органів (статті 3, 6, 17 цього Кодексу).

Статтею 118 ЗК України 2001 року (у редакції чинній на час винесення Полонською міською радою оскаржуваних рішень) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, який, зокрема, встановлює, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцем знаходження земельної ділянки, яка у місячний строк приймає рішення на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що площі земельних ділянок для обслуговування житлового будинку і господарських споруд з 1950 року і по даний час у сторін не змінилися, а наявні в матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про те, що рішення Полонської міської ради №667 від 21 січня 1998 року про передачу сторонам у приватну власність земельних ділянок площею 0,10 га, прийняте з порушенням норм ст. 118 ЗК України, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із записів земельно-шнурових книг, за дворогосподарством ОСОБА_6 рахувалась земельна ділянка площею 0,34 га (а.с. 72 зворот). Ця ж земельна ділянка, загальною площею 0,35 га, в тому числі 0,10 га для обслуговування жилого будинку, відповідно до рішення виконавчого комітету Полонської міської ради №667 від 21.01.1998 року передана ОСОБА_6 у приватну власність (а.с. 75).

Рішенням Полонської міської ради №11 від 28.02.2011 року ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права на земельну ділянку, з метою передачі її у приватну власність орієнтовною площею 0,0900 га - для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, а в послідуючому, рішенням цієї ж ради №13 від 26.12.2011 року вказану земельну ділянку площею 0,1003 га передано відповідачці у власність та 27.03.2012 року їй видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку (а.с. 46).

Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскаржувані позивачкою рішення міської ради та державний акт на спірну земельну ділянку не суперечать наведеним нормам земельного законодавства, оскільки ця земельна ділянка, починаючи з 1950 року, знаходилась у законному користуванні членів сім'ї ОСОБА_6 та в подальшому у передбаченому законом порядку була передана у власність відповідачки. І позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили, що спірна земельна ділянка площею 0,0516 га була виділена для неї, чи членів її сім'ї у встановленому законом порядку.

Посилання апелянтки на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано, що рішення Полонської міської ради № 667 від 21.01.1998 року про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,10 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд не відповідає вимогам ст. 118 ЗК України є такими, що не заслуговують на увагу, адже ст. 118 ЗК України почала діяти з часу набранням Земельним Кодексом України 2001 року чинності. При прийнятті вказаного рішення Полонська міська рада керувалася ст. ст. 6, 17 ЗК України 1990 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що рішення Полонської міської ради від 28.11.2011 року за №11 щодо надання дозволу ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації із землеустрою прийнято із порушенням вимог ст. 118 ЗК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки ОСОБА_4 в супереч ст. 81 ЦПК України не надано доказів порушення її прав та законних інтересів як законного землекористувача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано вірну оцінку зібраним у справі доказам і ці доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власної оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції по оцінці доказів.

Також, як наголосив Європейський суд з прав людини у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», суди зобов'язані викладати мотиви своїх рішень, проте це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожен аргумент сторони. З огляду на таке, відхиляючи скаргу, апеляційний суд, в принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. Пєнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк