Справа № 408/6290/17-ц
Провадження № 22ц/782/377/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Єрмаков Ю.В. (суддя-доповідач)

суддів - Лозко Ю.П, Орлова І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агроком»

на рішення Біловодського районного суду Луганської області (суддя - Соболєв Є.О.)

від 12 березня 2018 року

у справі про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки

учасники справи

позивач - ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агроком»

відповідач - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогомподарська фірма Агроком» (ТОВ «СГФ «Агроком», позивач) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 (відповідач) та просило суд визнати поновленим на той же строк на тих же умовах договір оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2010 року, зареєстрований у Станично-Луганському районному реєстраційному окрузі за №65 від 24.12.2010 року (кадастровий номер - НОМЕР_1) загальною площею 2, 8537 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чугинської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області згідно плану (схеми) землекористування, вказаному в Державному акті на землю, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма Агроком» і ОСОБА_2 строком на 7 років шляхом укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі у редакції, запропонованій позивачем.

На обґрунтування наведених позовних вимог позивач послався на наступне:

В жовтні 2010 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма Агроком» в особі директора ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у Станично-Луганському районному реєстраційному окрузі за №65 від 24.12.2010 року. Дана земельна ділянка належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ 036283 від 06 березня 2003 року (кадастровий номер НОМЕР_1). За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 передала в строк на 7 років, тобто до 24 грудня 2017 року, в платне користування земельну ділянку площею 2,8537 (гектарів), у тому числі ріллі 2,8537 га, яка знаходиться на території Чугинської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області згідно плану (схеми) землекористування, вказаному в Державному акті на землю.

Згідно договороу після його закінчення позивач має переважне право на його поновлення на новий строк.

20 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агроком» направило відповідачу ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди.

Не отримавши відповіді на це звернення, позивач вдруге 24 листопада 2017 року направив відповідачу лист про свій намір на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши проект додаткової угоди та зазначивши що, готовий провести перемови щодо дня та місця підписання додаткової угоди, а також можливе підвищення орендної плати.

Проте жодних повідомлень чи заперечень щодо поновлення договору оренди землі в порядку ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» із зазначенням будь-яких об'єктивних підстав для такої відмови з боку відповідача не надходило, у звязку з чим просили задовольнити позов.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 12 березня 2018 року позов ТОВ «СГФ «Агроком» залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агроком» (скаржник) звернулося з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ТОВ «СГФ «Агроком» просить рішення суду від 12 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, також невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надійшов.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України справу розглянуто у відсутності сторін належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України (в редакції 2017 року) рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що за відсутністю відповідного клопотання позивача суд першої інстанції мав проводити розгляд справи за позовом ТОВ «СГФ "Агроком"» за правилами загального, а не спрощеного провадження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частинами 2, 3 статті 277 ЦПК України у випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 276 ЦПК України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

08 лютого 2018 року ухвалою Біловодського районного суду Луганської області було відкрите провадження у справі за позовом ТОВ «СГФ "Агроком"» до ОСОБА_2 про визнання поновленим договору оренди землі. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. При цьому, позивач не заявляв клопотання про розгляд цієї справи у порядку спрощеного провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції допустив помилку, не врахував положення статей 274, 277 ЦПК України та безпідставно, без письмового клопотання позивача призначив та розглянув справу в порядку спрощеного провадження. Оскільки позивач одночасно із поданням позовної заяви не звертався із письмовим клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, то дана справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з вищенаведеним доводом апеляційної скарги, вважає його обґрунтованими і достатніми для обов'язкового скасування рішення Біловодського районного суду від 12 березня 2018 року з ухваленням нового судового рішення по суті спору.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Земельного та Цивільного кодексів.

В частині 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем

Відповідно до ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу (ЦК) України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 637 ЦК України).

За змістом ч. 2 статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України № 161-XIV від 06.10.1998 року «Про оренду землі».

За змістом статті 13 Закону України «Про оренду землі»під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельної ділянки, площею 2,8537 (гектарів), у тому числі ріллі 2,8537 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ 036283 від 06 березня 2003 року (кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 (а. с.13).

15 жовтня 2010 року між ОСОБА_2, як орендодавцем та ТОВ «СГФ «Агроком»», як орендарем, строком на 7 років укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,8537 га. Договір зареєстровано у встановленому законом порядку 24 грудня 2010 року (а. с. 11,12).

Пунктом 7 Договору оренди сторони встановили, що після закінчення строку оренди, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

20 червня та 23 листопада 2017 року керівник ТОВ «СГФ «Агроком»» направляв відповідачу листи-повідомлення про намір подовжити Договір оренди з проектами додаткових угод до нього (а. с. 15-20), виконавши умови договору, а саме п.7.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Під способами захисту суб''єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Зазвичай суб'єктивне цивільне право виникає коли у правовідносинах існує уповноважена і зобов'язальна сторона. Однією з особливостей суб'єктивного цивільного права є здатність уповноваженої особи вимагати певну міру поведінки від зобов'язальної сторони.

У врегульованій статтею 33 Закону України «Про оренду землі»назване законодавцем як «переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк» не є суб'єктивним цивільним правом, оскільки йому не протистоїть кореспондуючий суб'єктивний обов'язок орендодавця укласти договір оренди. Як наслідок, орендар не має права вимагати від орендодавця укладення з ним договору оренди на тих самих умовах на новий термін.

Отже, переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 5 ЦПК України, буде порушеним у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні попереднім орендарем процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 23 березня 2016 року у справі № 6-146цс16; від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що термін дії Договору оренди, з вимогами про поновлення якого позивач 18 грудня 2017 року звернувся до суду, закінчився 24 грудня 2017 року. Договір оренди з новим орендарем відповідач ОСОБА_2 не уклала. Про обставини укладання такого договору у позові не зазначалося та таких даних не встановлено.

Крім того, слід зазначити, що позивач звернувся до суду 18 грудня 2017 року, тобто до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, який спливав 24 грудня 2017 року, що також не дає підстав вважати, що переважне право позивача на поновлення договору оренди у період ще діючого договору, є порушеним.

З урахуванням наведених вище обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що переважне право орендаря - ТОВ «СФГ "Агроком"» на поновлення Договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2010 року не є таким, що порушене орендодавцем ОСОБА_2, а тому судовому захисту шляхом визнання договору поновленим на той же строк та на тих же умовах, зазначене право не підлягає.

У зв'язку з наведеним вище, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 березня 2018 року, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «СФГ "Агроком» з вищенаведених підстав.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389-391 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агроком» задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 березня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агроком» до ОСОБА_2 про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 25 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді :