АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/161/16-ц Номер провадження 22-ц/786/961/18Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_3

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 лютого 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму, щомісячно, починаючи з 22 січня 2016 року до 01 липня 2016 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Виконавчий лист від 11 квітня 2016 року за №534/161/16-ц, виданий Комсомольським міським судом Полтавської області, відізвано.

Додатковим рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 275,60 грн.

Вказане рішення оскаржила представник відповідача ОСОБА_3, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити в частині розміру аліментів, зменшивши їх розмір до 1/10 частки заробітку (доходу).

Вважає, що суд не надав належної правової оцінки доказам на підтвердження того, що є завищеними та не доведеними розміри щомісячних виплат позивача на придбання підручників і канцелярських товарів в сумі 700,00 грн. на місяць, витрат на проїзд до навчального закладу в сумі 500,00 грн., на щомісячне придбання одягу в сумі 1000,00 грн.

Окрім того вказує, що мати позивача ОСОБА_6,. перебуваючи на обліку в міському центрі зайнятості як безробітна з 10.09.2015 року по 30.06.2016 року отримувала щомісячно допомогу по безробіттю в розмірі близько 4290,00 грн. в загальній сумі 38612,69 грн.

У судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.12.2015 року з 24.07.1993 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом №251, вчиненим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області.

Відповідно до актового запису №228 в Книзі записів актів громадянського стану про народження Комсомольського міського відділу реєстрації актів громадянського стану, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4, батьками якої записані ОСОБА_5 (батько) та ОСОБА_6 (мати), що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.06.1995 року (а.с.5).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.12.2015 року позов ОСОБА_5 задоволено повністю.

Шлюб, зареєстрований 24.07.1993 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №251, між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, розірвано.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

Визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 1/2 частині за кожним .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 216,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 2376,50 грн. (а.с.6-8).

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2012 року між ПВНЗ «Київський міжнародний університет» (Виконавець) (далі - Університет) та ОСОБА_4 (Замовник) було укладено договір №001/12 про навчання, згідно з яким Виконавець бере на себе зобов»язання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання ОСОБА_4 та підготувати фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «»Бакалавр» в інституті на факультеті - міжнародних відносин за напрямком/спеціальністю - міжнародна інформація, згідно з навчальним планом, затвердженим в установленому порядку (денна форма навчання). Строк навчання від 01.09.2012 року по 01.07.2016 року (п.1.1 договору, а.с.13).

20.01.2016 року між Університетом (Виконавець) та ОСОБА_4 (Замовник) було укладено Додатковий договір до договору про навчання, яким було внесено зміни до основного договору в частині вартості освітніх послуг (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання на контрактній основі, не працює, а тому потребує матеріальної допомоги у зв»язку із навчанням, а відповідачем не було доведено відсутність можливості надавати матеріальну допомогу позивачці.

Такий висновок місцевого суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на нормах права, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За правилом статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як убачається з п.20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як зазначено вище позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є донькою відповідача ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.06.1995 року та згідно відомостей її паспорта на час подачі позову їй виповнилось 20 років (а.с.5, 9).

Згідно договору №001/12 про навчання від 01.09.2012 року, укладеного між Університетом та ОСОБА_4, строк навчання позивача становив з 01.09.2012 року по 01.07.2016 року, вартість навчання - 25300,00 грн. (а.с.13), та, відповідно до додаткового договору до договору про навчання від 20.01.2016 року, укладеного між Університетом та ОСОБА_4, вартість навчання зросла та становила 27800,00 грн. (а.с.14).

Також, 31.10.2015 року між Університетом та ОСОБА_4 було укладено договір №64 на проживання в гуртожитку, згідно умов якого (п.3.1) розмір плати за проживання в гуртожитку за один місяць становить 1400,00 грн. а.с.15).

Окрім того, відповідно до довідки від 13.01.2016 року, виданої Комсомольським міським центром зайнятості, матір позивача ОСОБА_6 перебуває на обліку як безробітна з 10.09.2015 року (а.с.17) та за період з 10.09.2015 року по 13.06.2016 року отримала допомогу по безробіттю в сумі 38612,69 грн., що підтверджується довідкою від 22.11.2017 року №01-20/161, виданою Горішньоплавнівською міською філією Полтавського обласного центру зайнятості, а.с.126.

Згідно відомостей з трудової книжки відповідача серії НОМЕР_2, ОСОБА_5 працевлаштований в ЗАТ «Золотодобывающая «Полюс» водієм (а.с.19-22).

Відповідно до довідки про доходи відповідача, виданої на території Російської Федерації, середньомісячний дохід ОСОБА_5 з урахуванням сплаченого податку за період 01.01.2016 року по 30.06.2016 року становив 126712 російських рублів (а.с.64).

За даними довідки-розрахунку Горішньоплавнівського міського ВДВС від 20.11.2017 року №10675, середньомісячна нарахована заробітна плата щодо відповідача за період з січня 2016 року по червень 2016 року становила 50278,00 грн. (а.с.105).

При цьому, як убачається із наданих відповідачем квитанцій, останній надавав матеріальну допомогу позивачу у період з вересня по грудень 2015 року, а саме здійснював оплату за навчання позивача у вищому навчальному закладі (а.с.127-133).

З урахуванням наведеного місцевим судом на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, достовірно встановлено, що, у зв'язку з продовженням навчання на договірній формі навчання, без отримання стипендії, позивач потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків, зокрема, на оплату навчання, проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування і т.п. При цьому, за законодавчо визначеного обов'язку батьків утримувати своїх дітей, матеріали справи не містять жодних відомостей про неможливість відповідача надавати таку допомогу.

На підставі викладеного, при детальному аналізі матеріалів справи та враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) у зв'язку з продовженням донькою навчання до досягнення нею двадцяти трьох років, що відповідає принципу справедливості, добросовісності і розумності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не надав належної правової оцінки доказам на підтвердження того, що є завищеними та не доведеними розміри щомісячних виплат позивача на придбання підручників і канцелярських товарів в сумі 700,00 грн. на місяць, витрат на проїзд до навчального закладу в сумі 500,00 грн., на щомісячне придбання одягу в сумі 1000,00 грн., колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки оскаржуване рішення суду не містить відомостей про те, що при визначенні розміру аліментів місцевий суд виходив з наданого позивачем розрахунку її щомісячних потреб, які були оцінені ОСОБА_4 у розмірі близько 9500,00 грн. При цьому з аналізу рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 лютого 2018 року, вбачається, що районним судом було частково задоволено даний позов та визначено розмір стягуваних аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, пропри те, що в позові ОСОБА_4 прохала стягнути на її користь 1/3 частку від заробітку (доходу) ОСОБА_5 Тобто, судом було визначено розмір аліментів з урахуванням правомірних очікувань позивача та матеріальних можливостей відповідача, та законодавчо визначеного обов'язку обох батьків на утримання своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Посилання апелянта на те, що мати позивача ОСОБА_6, перебуваючи на обліку в міському центрі зайнятості як безробітна з 10.09.2015 року по 30.06.2016 року, отримувала щомісячно допомогу по безробіттю в розмірі близько 4290,00 грн. в загальній сумі 38612,69 грн., колегією суддів не може розцінюватися як підстава для скасування правильного та справедливого рішення, оскільки обов'язок по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання, законом покладено на обох батьків, а тому отримання матір'ю позивача доходу не може стати підставою для звільнення відповідача (батька) від такого обов'язку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового адоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 лютого 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун