АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/7103/2018 Головуючий у 1-й інстанції - Трусова Т.О.
753/6473/18-ц Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Ящук Т.І.

при секретарі- Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2018 року в справі за заявою про забезпечення позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО СІТІ», треті особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний виконавець ЛяпінДмитро Валентинович про визнання права власності та скасування рішень про накладення заборон на транспортний засіб , -

в с т а н о в и в :

10 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, керуючись ч. 2 ст. 149 ЦПК України, направив до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову в позовній заяві ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна», ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті», треті особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний виконавець Ляпін Д. В. про визнання права власності та скасування рішень про накладення заборон на транспортний засіб.

При цьому зазначав, що ОСОБА_1 є лізингоодержувачем транспортного засобу-автомобіля марки «Renault Duster» білого кольору, номер кузову НОМЕР_2 тип двигуна дизельний, об»єм 1461, д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до договору фінансового лізингу № 437 від 07.03.2017 року ( предмет лізингу), який він уклав з ТОВ «Єврокар Україна». 20.03.2017 року за договором купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав (відступлення права вимоги) всі права на предмет лізингу перейшли до ТОВ «Лізингова компанія» «АВТО СІТІ», однак свідоцтво про реєстрацію автомобіля залишилось оформленим наТОВ «Єврокар Україна» .

29.01.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія» «АВТО СІТІ» укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу, відповідно до якого останній передається у власність ОСОБА_1 протягом 1 робочого дня з моменту сплати залишкової вартості автомобіля.

Відповідно до Акту про прийняття/виконання послуг за договором фінансового лізингу № 437 від 07.03.2017 року, ОСОБА_1 здійснив погашення всіх платежів та вартості предмету лізингу в повному обсязі, внаслідок чого прийняв автомобіль у свою власність.

Зазначаючи про те, що здійснити державну реєстрацію права власності на автомобіль за собою ОСОБА_1 не може через наявність обтяжень (арештів) на предмет лізингу, як на майно ТОВ «Єврокар Україна», які накладені постановою про арешт у зведеному виконавчому провадженні № 55307413 державного виконавця Дарницького ВДВС ГТУЮ у місті Києві Шпака О.І. та постановою про арешт у виконавчому провадженні № 55418591 від 02.02.2018 року приватного виконавця Ляпіна Д.В., ОСОБА_1 просив суд до пред'явлення позову ухвалити рішення, яким накласти арешт, зупинити можливий продаж арештованого майна на транспортний засіб - автомобіль марки «Renault Duster» білого кольору, номер кузову НОМЕР_2 тип двигуна дизельний, об»єм 1461, д.н.з. НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 614956, видане 19.07.2017 року на ТОВ «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна», ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті», треті особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний виконавець Ляпін Д. В. про визнання права власності та скасування рішень про накладення заборон на транспортний засіб задоволено. Зупинено продаж автомобіля «Renault Duster», кузов НОМЕР_3, двигун НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1, арештованого на підставі постанови державного виконавця Дарницького ВДВС ГТУЮ у місті Києві Шпака О.І. у зведеному виконавчому провадженні № 55307413.

11.05.2018 року представник ОСОБА_1 направив до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначаючи про те, що в заяві про забезпечення позову просив суд окрім зупинення продажу автомобіля «Renault Duster», кузов НОМЕР_3, двигун НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1 ще й накласти арешт на нього, просив суд ухвалити додаткове рішення, яке викласти в наступній редакції:»накласти арешт та зупинити продаж транспортного засобу - автомобіля марки «Renault Duster» білого кольору, номер кузову НОМЕР_2 тип двигуна дизельний, об»єм 1461, д.н.з. НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 614956, видане 19.07.2017 року на ТОВ «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2018 року, в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено. Разом з тим, внесено виправлення до резолютивної частини ухвали суду від 23.04.2018 року, постановленої за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яким зазначено, що заява представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволена частково.

Не погодившись з ухвалою суду від 11.06.2018 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення. Вважає, що позиція суду про те, що постановлення додаткової судової ухвали не передбачено процесуальним законом є помилковою, так як не відповідає ст.. 258 ЦПК України, а виправивши описку, суд першої інстанції фактично змінив ухвалу суду від 23.04.2018 року з повного на часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та обставини справи, Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» приходить до наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо :

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Системний та логічний аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що додаткове рішення може бути ухвалене судом лише, якщо судом ухвалювалось рішення за результатами розгляду позову по суті.

У даному випадку судом першої інстанції розглядалась заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред'явлення до суду на підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

У разі незгоди з ухвалою суду від 23 квітня 2018 року, якою частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред'явлення позову до суду, заявник мав право оскаржити її в апеляційному порядку.

При цьому суд апеляційної інстанції не приймає аргумент апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що виправивши описку в ухвалі від 23.04.2018 року шляхом зазначення, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволена частково, суд 11.05.2018 року фактично змінив ухвалу суду від 23.04.2018 року з повного на часткове задоволення заяви про забезпечення позову з наступних підстав.

У заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив суд накласти арешт, зупинити можливий продаж арештованого майна на транспортний засіб - автомобіль марки «Renault Duster» білого кольору, номер кузову НОМЕР_2 тип двигуна дизельний, об»єм 1461, д.н.з. НОМЕР_1.

Як убачається з мотивувальної частини тексту ухвали від 23.05.2018 року, то розглядаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред'явлення до суду, суд послався на ст. 150 ЦПК України, відповідно до якої позов забезпечується, зокрема, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. (Указана норма закону визначена п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

При цьому в ухвалі зазначено, що суд знайшов достатніми та обґрунтованими доводи заяви про те, що не зупинення продажу арештованого майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Будь-яких посилань на п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, яка передбачає забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, текст ухвали суду від 23.04.2018 року не містить, які і не містить посилань на те, що суд вважає за можливе крім зупинення продажу автомобіля накласти на нього арешт.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції вважає ухвалу суду від 11.05.2018 року законною та обґрунтованою, підстави до скасування якої відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: