Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 39/1036/14-ц

провадження № 61-4892 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача:-Пророка В. В.
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О.,Фаловської І. М., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач-Компаніївський відділ Олександрійської місцевої прокуратури,
відповідачі: Мар'ївська сільська рада Компаніївського району Кіровоградської області,
ОСОБА_6,
ОСОБА_7,
ОСОБА_8,
ОСОБА_9,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом Компаніївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури в інтересах держави до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсними рішень сільської ради в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року, прийняте суддею Червонопиським В. С., та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: ДуковськогоО. Л., Дьомич Л. М., Єгорової С. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2014 року прокурор Компаніївського району Кіровоградської області (далі - прокурор Компаніївського району або прокурор, залежно від контексту) звернувся в інтересах держави до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області (далі - Мар'ївська сільрада) та ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_7 (ч)) про:

- визнання недійсним рішення сесії Мар'ївської сільради від 03 вересня 2009 року № 316 (далі - рішення № 316) в частині надання дозволу ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (далі - рішення № 316 в частині ОСОБА_7 (ч));

- визнання недійсним рішення сесії Мар'ївської сільради від 18 листопада 2009 року № 360 (далі - рішення № 360) в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (далі - рішення № 360 в частині ОСОБА_7 (ч));

- визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_7, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 28 грудня 2009 року за № 24 (далі - державний акт на земельну ділянку 1);

- зобов'язання ОСОБА_7 повернути територіальній громаді в особі Мар'ївської сільради земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку на території села Тернова Балка площею 0,25 га вартістю 10 550,00 грн, кадастровий номер НОМЕР_2 (далі - спірна земельна ділянка 1) шляхом складання акта приймання-передачі.

2. У жовтні 2014 року прокурор Компаніївського району звернувся в інтересах держави до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом до Мар'ївської сільради та ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 (ж)) про:

- визнання недійсним рішення № 316 в частині надання дозволу ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (далі - рішення № 316 в частині ОСОБА_7 (ж));

- визнання недійсним рішення № 360 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (далі - рішення № 360 в частині ОСОБА_7 (ж));

- визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого ОСОБА_7, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 28 грудня 2009 року за № 23 (далі - державний акт на земельну ділянку 2);

- зобов'язання ОСОБА_7 повернути територіальній громаді в особі Мар'ївської сільради земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку на території села Тернова Балка площею 0,25 га вартістю 10 550,00 грн, кадастровий номер НОМЕР_4 (далі - спірна земельна ділянка 2) шляхом складання акта приймання-передачі.

3. У листопаді 2014 року прокурор Компаніївського району звернувся в інтересах держави до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом до Мар'ївської сільради та ОСОБА_8 про:

- визнання недійсним рішення сесії Мар'ївської сільради від 18 червня 2009 року № 296 (далі - рішення № 296) в частині надання дозволу ОСОБА_8 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (далі - рішення № 296 в частині ОСОБА_8.);

- визнання недійсним рішення № 360 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (далі - рішення № 360 в частині ОСОБА_8.);

- визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого ОСОБА_8, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 28 грудня 2009 року за № 19 (далі - державний акт на земельну ділянку 3);

- зобов'язання ОСОБА_8 повернути територіальній громаді в особі Мар'ївської сільради земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку на території села Тернова Балка площею 0,25 га вартістю 10 550,00 грн, кадастровий номер НОМЕР_6 (далі - спірна земельна ділянка 3) шляхом складання акта приймання-передачі.

4. У листопаді 2014 року прокурор Компаніївського району звернувся в інтересах держави до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом до Мар'ївської сільради та ОСОБА_9 про:

- визнання недійсним рішення № 296 в частині надання дозволу ОСОБА_9 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (далі - рішення № 296 в частині ОСОБА_9 І.);

- визнання недійсним рішення № 360 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (далі - рішення № 360 в частині ОСОБА_9 І.);

- визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданого ОСОБА_9, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 28 грудня 2009 року за № 71 (далі - державний акт на земельну ділянку 4);

- зобов'язання ОСОБА_9 повернути територіальній громаді в особі Мар'ївської сільради земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку на території села Тернова Балка площею 0,25 га вартістю 10 550,00 грн, кадастровий номер НОМЕР_8 (далі - спірна земельна ділянка 4) шляхом складання акта приймання-передачі.

5. Ухвалами Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року (дві ухвали) та від 14 травня 2015 року (дві ухвали) відповідно прийнято:

- відмову прокурора від позову в частині зобов'язання ОСОБА_7 (ч) повернути спірну земельну ділянку 1 територіальній громаді в особі Мар'ївської сільради та в цій частині провадження у справі закрито (а.с. 85, том 1);

- відмову прокурора від позову в частині зобов'язання ОСОБА_7 (ж) повернути спірну земельну ділянку 2 територіальній громаді в особі Мар'ївської сільради та в цій частині провадження у справі закрито (а.с. 220, том 1);

- відмову прокурора від позову в частині зобов'язання ОСОБА_8 повернути спірну земельну ділянку 3 територіальній громаді в особі Мар'ївської сільради та в цій частині провадження у справі закрито (а.с. 69, том 2);

- відмову прокурора від позову в частині зобов'язання ОСОБА_9 повернути спірну земельну ділянку 4 територіальній громаді в особі Мар'ївської сільради та в цій частині провадження у справі закрито (а.с. 159, том 2).

6. Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 червня 2015 року розгляд усіх зазначених позовних заяв об'єднано в одне провадження (а.с. 172, том 2).

7. Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що прокуратура Компаніївського району в ході проведення перевірки встановила, що з комунальної власності внаслідок прийняття низки незаконних рішень сесії Мар'ївської сільради вибули земельні ділянки, розташовані на території села Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області, під яким розташоване Юріївське золоторудне родовище, що є власністю народу України.

8. Рішеннями № 316 та № 296, в тому числі, ОСОБА_7 (ч), ОСОБА_7 (ж), ОСОБА_8, ОСОБА_9 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення відповідних спірних земельних ділянок 1, 2, 3, 4 у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території села Тернова Балка за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності.

9. Рішенням № 360, в тому числі, ОСОБА_7 (ч), ОСОБА_7 (ж), ОСОБА_8, ОСОБА_9 було затверджено проекти землеустрою щодо відведення відповідних спірних земельних ділянок 1, 2, 3, 4 та надання їх у власність цим особам - кожній по окремій відповідній земельній ділянці для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

10. На підставі вищевказаних рішень ОСОБА_7 (ч), ОСОБА_7 (ж), ОСОБА_8, ОСОБА_9 отримали відповідні: державний акт на земельну ділянку 1, 2, 3, 4.

11. Зазначені рішення прийняті всупереч статтям 22, 38, 39 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин (далі - ЗК України), оскільки земельні ділянки відповідачам були надані для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Крім того, на час прийняття оспорюваних рішень не було генерального плану села Тернова Балка, а також не було встановлено меж цього села, тому вказані рішення прийняті з порушенням пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

12. Всупереч статті 118 ЗК України ОСОБА_7 (ч), ОСОБА_7 (ж), ОСОБА_8, ОСОБА_9 особисто не звертались до Мар'ївської сільради із заявами про відведення відповідно спірних земельних ділянок 1, 2, 3, 4 у власність. Від їх імен діяла ОСОБА_14 згідно із супровідним листом Всеукраїнської громадської організації «Господарі землі», тобто особа, яка не була уповноважена фізичними особами-відповідачами на звернення з такими заявами.

13. ОСОБА_7 (ч), ОСОБА_7 (ж), ОСОБА_8, ОСОБА_9 не мали на меті задоволення особистих потреб за рахунок отриманих у власність спірних земельних ділянок шляхом розміщення житлової забудови. Їх метою було подальше відчуження таких земельних ділянок та передання підприємству, яке буде здійснювати промисловий видобуток золота Юріївського родовища. Отже, наявна прихована угода.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

14. Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року в задоволенні позову Компаніївський відділ Олександрійської місцевої прокуратури (далі - Компаніївський відділ ОМП або прокурор, залежно від контексту) відмовлено.

15. Згідно з наказом Генеральної прокуратури України від 23 вересня 2015 року № 83ш зі штатного розпису виключено, зокрема, прокуратуру Компаніївського району та включено Олександрійську місцеву прокуратуру, до якої увійшов, у тому числі, Компаніївський відділ. Ураховуючи цю реорганізацію, суд замінив прокуратуру Компаніївського району Кіровоградської області на Компаніївський відділ ОМП.

16. Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що будівництво житлових будинків у межах населених пунктів здійснюється на землях житлової та громадської забудови, які є самостійною категорією у структурі земельного фонду України.

17. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 та пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сільські, селищні, міські ради до розмежування земель державної та комунальної власності мають повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів (крім окремих земель, до яких спірні земельні ділянки не відносяться), в тому числі, з передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до ЗК України.

18. Згідно з частиною другою статті 173 ЗК України межі села встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів. Згідно з довідками Мар'ївської сільради генерального плану села Тернова Балка немає. Відсутність генерального плану села підтверджена довідкою відділу Державного агентства земельних ресурсів України у Компаніївському районі, листом Компаніївської районної державної адміністрації. Проте згідно з довідкою Мар'ївської сільради межі населеного пункту чітко визначені на всіх картографічних матеріалах цієї сільської ради. Картографічні матеріали про межі села Тернова Балка в Мар'ївській сільраді зберігаються у вигляді документації про грошову оцінку населених пунктів за 1998 рік, про встановлення меж земель у межах Мар'ївської сільської ради за 1991 рік, матеріалів про інвентаризацію земель цієї сільської ради за 1991 рік.

19. У висновках погоджуючих органів до проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок погоджується відведення земельних ділянок загальною площею 17 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі Мар'ївської сільради. Згідно з довідкою відділу Державного земельного агентства України у Компаніївському районі від 27 жовтня 2014 року, наданою на запит прокурора, станом на 18 червня 2009 року спірні земельні ділянки згідно з формою 6-зем належали до земель житлової та громадської забудови (присадибні ділянки) (а.с. 72, том 1).

20. За таких обставин саме по собі зазначення, яке є помилковим у рішеннях № 296 та № 316 про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель сільськогосподарського призначення, не свідчить про порушення цільового призначення землі, оскільки фактично земельні ділянки надані за рахунок земель житлової та громадської забудови і саме для індивідуального житлового будівництва, тобто відповідно до законодавства.

21. У матеріалах справи містяться заяви відповідачів від 23 грудня 2008 року та від 17 червня 2009 року на ім'я голови Мар'ївської сільради про надання відповідно до законодавства України у власність спірних земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Доказів того, що вказані заяви посвідчили своїми підписами не особисто відповідачі, в матеріалах справи немає.

22. Сама по собі наявність корисних копалин у землі, яка надана особі у власність, не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на землю. Відповідно до статті 97 ЗК України підприємства, установи та організації, які здійснюють геологознімальні, пошукові, геодезичні та інші розвідувальні роботи, можуть проводити такі роботи на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем.

23. Позивач не довів незаконність набуття відповідачами спірних земельних ділянок у власність.

24. Представник відповідачів ОСОБА_14 14 липня 2015 року подала до суду заяву про застосування позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

25. Пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - Постанова ПВСУ № 14) передбачає, що суд встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у своєму рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення судом такого рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

26. Прокурор протягом 2009-2014 рр. був наділений правом проводити перевірки будь-яких рішень сільських рад Компаніївського району, а також контролюючих органів, які відповідають за погодження отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок. Суд критично оцінює пояснення представника місцевої прокуратури, що прокурору про відповідні рішення Мар'ївської сільради стало відомо лише після проведення перевірки. Позивач звернувся до суду з відповідними позовами 14 жовтня 2014 року, 20 листопада 2014 року та 21 листопада 2014 року, тобто прострочивши своє право на таке звернення більш як на чотири роки. Заяв щодо поновлення строку позовної давності суду не заявлялось. Представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності.

27. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

28. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2016 року апеляційна скарга заступника прокурора Кіровоградської області (далі - прокурор) відхилена, рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року залишено без змін.

29. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, як вбачається з експлікації земель, загальна площа села Тернова Балка становить 37,4 га, в тому числі: 25,5 га - сільськогосподарські угіддя, 0,9 - під громадськими дворами; 5,0 - дерево-чагарникові насадження; 5,6 га - під вулицями, 0,4 га - інші землі (а.с. 65-70, том 3). Відповідно до технічної документації, розробленої в 1991 та 1998 роках, на території села Тернова Балка земель житлової та громадської забудови немає.

30. Ураховуючи обставини справи, докази сторін та частини першу та другу статті 20, статтю 21, частину першу статті 116, частини шосту та сьому статті 118, статтю 122, пункт 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, частину першу статті 20 та статтю 50 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, (далі - Закон про землеустрій), статтю 10, статті 24, 26, 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин (далі - Закон про місцеве самоврядування), реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельних ділянок мав право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин (далі - Постанова № 677), після погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту їх відведення. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною. Мар'ївська сільська рада не може передавати земельні ділянки для будь-яких потреб за рахунок земель села Тернова Балка до моменту виготовлення та затвердження в установленому законом порядку відповідної технічної документації щодо встановлення меж цього населеного пункту та виготовлення державного акта.

31. Орган державної влади чи орган місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень не приймав рішення про віднесення наданих у власність відповідачам спірних земельних ділянок до земель категорії «землі забудови та громадської забудови», у зв'язку з чим спірні земельні ділянки відповідачам надані у власність із земель, які, в тому числі, належать до категорії «землі сільськогосподарського призначення». При цьому зміна цільового призначення земельних ділянок у встановленому законом порядку повинна була бути здійснена до їх надання, а не після. Доказом такої зміни має бути рішення органу влади, а не довідки та повідомлення відділу Державного агентства земельних ресурсів України.

32. Планом земельної ділянки села Тернова Балка, Публічною кадастровою картою України та збірним кадастровим планом Компаніївського району підтверджується, що село Тернова Балка має встановлені межі, спірні земельні ділянки 1, 2, 3, 4, які надані у власність відповідачам, розташовані у межах цього села.

33. Прокурор не надав беззаперечних доказів того, що спірні земельні ділянки 1, 2, 3, 4 територіально розташовані саме на території Юріївського золоторудного родовища.

34. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на статті 257, 261 та 267 ЦК України, пункт 11 Постанови ПВСУ № 14, погодився з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити в позові прокурору у зв'язку із застосуванням позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

35. У вересні 2016 року прокурор подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

36. У касаційній скарзі прокурор просить поновити строк касаційного оскарження у зв'язку з поважними причинами його пропуску, скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення відповідного позову прокурора, витрати зі сплати судового збору стягнути з відповідачів на користь прокуратури Кіровоградської області.

Рух справи в суді касаційної інстанції

37. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

38. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

39. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 29 вересня 2016 року прокурору поновлено строк на касаційне оскарження відповідних судових рішень, відкрито касаційне провадження у цій справі.

40. 01 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

41. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

42. Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

43. Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів e порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

44. Відмовляючи у задоволенні позову, dcegthtx принципfv законності, рівності та змагальності сторін і вимог статей 57-59, 64, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV в редакції, що діяла на момент прийняття відповідних судових рішень (далі, якщо вони не відрізняються за змістом, - ЦПК України 2004), суди неправильно застосували положення законодавства щодо строку позовної давності, зокрема, статей 256, 257, 267, 268 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV (далі в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин, - ЦК України) та пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» (далі - Закон № 4176-VI). Це обмежило право прокурора звернутись до суду з позовом про захист права державної власності на землю, як учасника цивільних правовідносин, порушеного незаконним виданням органом місцевого самоврядування рішень з перевищенням наданих повноважень та набуття відповідачами права приватної власності на спірні земельні ділянки 1, 2, 3, 4.

45. Недотримання наведеного в законі строку звернення до суду може бути підставою відмови у позові виключно за обставин встановлення судом порушення права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа.

46. Крім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 268 ЦК України, який діяв до набрання чинності Законом № 4176-VI, вимогою, на яку позовна давність не поширюється, було визначено вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Дія цього пункту ЦК України поширюється на відповідні вимоги прокурора виходячи зі змісту статей 13 та 14 Конституції України.

47. Встановлений підпунктом 3 пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI трирічний строк для пред'явлення позовів, які підпадали під дію пункту 4 статті 268 ЦК України, визначено законодавцем незалежно від часу порушення права власності незаконними правовими актами індивідуальної дії, які були прийняті до набрання чинності Законом № 4176-VI.

48. Отже, прокурор не пропустив строк позовної давності, звертаючись до суду першої інстанції з відповідними позовами, оскільки звернувся з цими позовами до 15 січня 2015 року (три роки з моменту набрання чинності Законом № 4176-VI).

49. Оскільки прокурор не пропустив строк звернення до суду з відповідними позовами, а суд апеляційної інстанції погодився із доводами прокурора в частині порушення Мар'ївською сільрадою вимог земельного законодавства, зокрема порядку зміни цільового призначення земель, при виділенні за рахунок земель сільськогосподарського призначення спірних земельних ділянок 1, 2, 3, 4 у власність відповідачам для будівництва і обслуговування житлових будинків, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню.

50. Прокурор не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно наявності встановлених меж села Тернова Балка та права Мар'ївської сільради розпоряджатися відповідними земельними ділянками, щодо аргументів прокурора стосовно порушення органом місцевого самоврядування при наданні відповідних спірних земельних ділянок відповідачам законодавства, яке регулює питання використання надр України. Прокурор вважає, що його доводи про відсутність затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації села Тернова Балка були проігноровані.

51. Доводи прокурора, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статті 400 ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

52. У листопаді 2016 року ОСОБА_7 (ч), ОСОБА_7 (ж), ОСОБА_8, ОСОБА_9 надіслали до ВССУ спільне заперечення на відповідну касаційну скаргу.

53. Відповідачі вважають, що органи прокуратури були наділені правом проводити будь-які перевірки рішень Мар'ївської сільради в 2009-2014 роках. Із матеріалів справи вбачається, що місцеві та центральні органи влади, в компетенції яких знаходиться видача дозволів щодо надання та використання земельних ділянок, достаменно знали про виділення спірних земельних ділянок у власність відповідачів. Отже, перебіг строку позовної давності за позовними заявами прокуратури, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування, має обчислюватися з часу, коли відповідний орган довідався чи міг довідатись про порушення його прав чи особу, яка їх порушила, а не з часу отримання таких даних прокуратурою.

54. Посилання на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно з якою строк позовної давності розглядається, зокрема, як запобіжник порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішень на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу, суд у контексті цієї справи оцінює критично. Відповідачі не довели відповідних порушень їх прав, пов'язаних з прийняття судом рішень на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу, та не вказали, які докази стали неповними через сплив часу. Рішення ЄСПЛ приймаються з урахуванням конкретних обставин справ, а тому правові висновки, що містяться в таких рішеннях, мають застосовуватись обґрунтовано та за умов відповідності обставинам конкретної справи. Прокурор не вимагає від суду зміни строку позовної давності або його скасування як юридичного інституту.

55. Інші доводи відповідачів зводяться до цитування змісту рішення суду першої інстанції в цій справі. Доводи відповідачів, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статті400 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

56. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

57. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

58. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті визначає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

59. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

60. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо застосування строку позовної давності

61. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частини перша, друга, третя статті 13 Конституції України).

62. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

63. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

64. З метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (абзац перший частини другої статті 45 ЦПК України 2004).

65. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина третя статті 10 ЦПК України 2004).

66. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частина третя статті 60 ЦПК України 2004).

67. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України 2004).

68. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України 2004).

69. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004).

70. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

71. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

72. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

73. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

74. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п'ята статті 267 ЦК України).

75. Позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право (пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України).

76. 15 січня 2012 року набув чинності Закон № 4176-VI. Цим законом внесено зміни до ЦК України, зокрема, виключено пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України. Згідно з підпунктом 3 пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності Законом № 4176-VI особа має право звернутися до суду з позовом, зокрема, про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

77. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення судом рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац третій пункту 11 Постанови ПВСУ № 14).

78. Відповідно до статей 13 та 14 Конституції України та статті 45 ЦПК України 2004 на вимоги прокурора поширювалась дія пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України.

79. Закон № 4176-VI встановлює дату початку перебігу строку позовної давності для вимог, передбачених пунктом 4 частини першої статті 268 ЦК України. Сам строк позовної давності визначений статтею 257 ЦК України та обраховується за спеціальним правилом, встановленим підпунктом 3 пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI.

80. Суди попередніх інстанцій не застосували Закон № 4176-VI, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

81. Також рішення суду першої інстанції суперечить пункту 11 Постанови ПВСУ № 14, на який цей суд сам посилається у своєму рішенні, оскільки суд першої інстанції до прийняття рішення про застосування строку позовної давності на підставі заяви сторони у справі дійшов висновку про необґрунтованість вимог прокурора, що згідно із абзацом третім пункту 11 Постанови ПВСУ № 14 є самостійною підставою для відмови у позові. Отже, суд першої інстанції неправильно застосував абзац третій пункту 11 Постанови ПВСУ № 14, що додатково до зазначеного неправильного застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

82. Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки вищезазначеному та дійшов помилкового висновку щодо відповідності рішення суду першої інстанції вимогам законодавства, враховуючи також, що апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, встановив факт порушення законодавства при виділенні спірних земельних ділянок 1, 2, 3, 4 у власність відповідачам.

83. Враховуючи зазначене, є правові підстави для скасування рішення судів попередніх інстанцій у цій справі.

(1.2) Щодо порушення вимог земельного законодавства при наданні спірних земельних ділянок

84. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

85. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

86. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (згідно із частиною першою статті 203 ЦК України).

87. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

88. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

89. До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до ЗК України (згідно із пунктом «б» частини першої статті 12 ЗК України).

90. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша та друга статті 20 ЗК України).

91. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 ЗК України (абзац другий частини п'ятої статті 20 ЗК України). Зазначені статті ЗК України не передбачають мети отримання земельної ділянки, заявленої відповідачами у цій справі.

92. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною (пункти «а» та «в» частини першої статті 21 ЗК України).

93. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України).

94. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок врегульований, зокрема, статтею 118 ЗК України.

95. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

96. Межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів (частини перша та друга статті 173 ЗК України).

97. До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (пункт 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

98. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону про місцеве самоврядування).

99. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (частина третя статті 24 Закону про місцеве самоврядування).

100. Стаття 26 Закону про місцеве самоврядування встановлює виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема пунктом 34 до такої компетенції віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно із частиною першою статті 59 Закону про місцеве самоврядування відповідні ради в межах своїх повноважень приймають нормативні та інші акти у формі рішень.

101. Для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж відповідних адміністративно-територіальних утворень (частина перша статті 46 Закону про землеустрій).

102. Землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності, зокрема, в разі надання, земельних ділянок (згідно із пунктом «в» частини першої статті 20 Закону про землеустрій).

103. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються в разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 50 Закону про землеустрій). Як вже було зазначено, це Постанова № 677, яка була чинною на момент виникнення відповідних правовідносин.

104. Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (частина третя статті 55 Закону про землеустрій).

105. Визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою (частина перша статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин).

106. Відповідно до генеральних планів населених пунктів, зокрема, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, вирішують питання надання у власність земельних ділянок (згідно із абзацом п'ятим частини другої статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій» в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин).

107. Встановлений судом апеляційної інстанції факт порушення порядку зміни цільового призначення земель в рамках процедури надання спірних земельних ділянок у власність відповідачам в касаційному порядку не спростований. Отже, за умов дотримання прокурором строку позовної давності, про що зазначено вище, це є достатньою підставою для задоволення вимог прокурора щодо визнання недійсними рішень № 296, № 316, № 360 та державних актів на земельні ділянки 1, 2, 3, 4.

108. Додатково в контексті частини четвертої статті 82 ЦПК України необхідно зазначити, що Верховний Суд України (далі - ВСУ), переглядаючи відповідно до частини першої статті 355 ЦПК України 2004 ухвалу ВССУ від 04 листопада 2015 року, прийняту у справі № 24243св15 з подібними правовідносинами щодо скасування на вимогу органу прокуратури рішень № 316 та № 360 та акта про права власності іншої фізичної особи на землю в селі Тернова Балка, виданого на підставі цих рішень, прийняв постанову від 27 вересня 2017 року № 6-2686цс16, у якій зазначив таке.

109. Межі населеного пункту встановлюються, змінюються відповідними компетентними органами відповідно до земельного законодавства та законодавства про містобудівну діяльність, яке діяло на час утворення населеного пункту або зміни його меж.

110. Межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натурі (на місцевості), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру, якщо межі населеного пункті не були встановлені/змінені в іншому порядку, передбаченому законодавством, яке діяло на час утворення населеного пункту, його розбудови та/або зміни меж.

111. Враховуючи зазначене та відсутність будь-яких об'єктів на території села Тернова Балка, яке входить до території Мар'ївської сільради, та відсутність будь-яких доказів про межі цього села, належність спірної земельної ділянки до комунальної власності, ВСУ задовольнив вимоги органу прокуратури та залишив у силі рішення суду першої інстанції, яким за таких самих обставин аналогічні вимогам прокурора у цій справі вимоги органу прокуратури були задоволені, в тому числі через визнання перевищення Мар'ївської сільрадою своїх повноважень щодо розпорядження землями у зв'язку з відсутністю на час прийняття рішень № 316 та № 360 затвердженої в установленому Законом порядку документації, яка б встановлювала межі села Тернова Балка, що відповідає правовому висновку, викладеному ВСУ в постанові від 28 січня 2015 року у справі № 6-221цс14. В рамках розгляду цієї справи Верховний Суд не вбачає підстав для відступлення від зазначених правових позицій ВСУ.

112. Державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення, зокрема, органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі такого акта безпосередньо залежить від законності відповідного рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого цей акт видано.

113. З урахуванням викладеного Верховний Суд робить висновок, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували вищезазначені норми матеріального права при прийнятті рішень № 296, № 316 та № 360, у зв'язку з чим судові рішення цих судів підлягають скасуванню, а позов прокурора - задоволенню.

(1.3) Щодо порушення вимог законодавства, пов'язаних із забудовою площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення

114. Одними із засад (принципів) цивільного судочинства є пропорційність та розумність строків розгляду справи судом (пункти 6 та 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

115. Під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (згідно із частиною першою статті 214 ЦПК України 2004).

116. Підприємства, установи та організації, які здійснюють геологознімальні, пошукові, геодезичні та інші розвідувальні роботи, можуть проводити такі роботи на підставі угоди з власником землі або за погодженням із землекористувачем (частина перша статті 97 ЗК України).

117. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, допускаються у виняткових випадках лише за погодженням з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду. При цьому повинні здійснюватися заходи, які б забезпечували можливість видобування з надр корисних копалин. Порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення встановлюється Кабінетом Міністрів України (частини друга і третя статті 58 Кодексу України про надра від 27 липня 1994 року № 132/94-ВР в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин (далі - КУпН). Відповідне положення КУпН кореспондується з пунктом 2 Положення про порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 1995 року № 33, який уточнює спеціальні вимоги до здійснення зазначеного будівництва. Також цьому положенню КУпН відповідає зміст абзацу другого пункту 9 Порядку № 677.

118. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що само по собі набуття у власність земельної ділянки, яка входить у площину залягання корисних копалин загальнодержавного значення, не є порушенням права власності народу України на надра, передбаченого статтею 4 КУпН, оскільки в силу приписів статті 97 ЗК України не позбавляє народ України можливості отримувати відповідні корисні копалини.

119. В матеріалах справи містяться докази розташування спірних земельних ділянок на території Юр'ївського золоторудного родовища (наявність якого була визначена офіційно ще до відповідного звернення відповідачів про отримання спірних земельних ділянок), а також порушення спеціальних вимог законодавства щодо здійснення забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, надані прокурором, яким суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки, зокрема, не вказано, що змусило суди попередніх інстанцій сумніватися в беззаперечності таких доказів.

120. Неможливість видобутку корисних копалин на спірних земельних ділянках та невідповідність процедури отримання цих земельних ділянок спеціальним вимогам законодавства, що регулює процедуру забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, є різними речами. Обов'язковість таких вимог законодавства не обумовлюється наявністю чи відсутністю якихось застережень або обмежень (обтяжень), правову природу яких суди попередніх інстанцій навіть не уточнили у своїх рішеннях. Цього суди попередніх інстанцій, виходячи з висновків, зазначених у їх рішеннях, не врахували.

121. Отже, суди попередніх інстанцій всупереч вимогам статей 212-214 ЦПК України 2004 не дослідили відповідні вимоги прокурора належним чином та відхилили їх без належного обґрунтування. Верховний Суд згідно з статтею 400 ЦПК України не здійснює переоцінку доказів у справі та не встановлює обставини справи.

122. Наведене є підставою відповідно до статті 411 ЦПК України для скасування рішень судів попередніх інстанцій та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Однак, враховуючи зазначені висновки Верховного Суду та засади (принципи) цивільного судочинства, Верховний Суд вважає надмірними такі дії.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

123. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).

124. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити касаційну скаргу прокурора: скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення відповідного позову прокурора:

- визнати недійсними: рішення № 316 в частині ОСОБА_7 (ч) та ОСОБА_7 (ж); рішення № 296 в частині ОСОБА_8 та ОСОБА_9; рішення № 360 в частині ОСОБА_7 (ч), ОСОБА_7 (ж), ОСОБА_8 та ОСОБА_9;

- визнати недійсними державні акти на земельні ділянки 1, 2, 3, 4.

(2.2) Щодо судових витрат

125. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).

126. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

127. Позивач заявив вимогу про відшкодування витрат зі сплати судового збору. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції.

128. Згідно з платіжним дорученням від 16 вересня 2016 року № 1226 прокуратура Кіровоградської області сплатила судовий збір у сумі 900,00 грн за подання касаційної скарги до ВССУ. Позивач не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.

129. За результатом касаційного розгляду вимоги позивача підлягають задоволенню. Отже, позивач має право на відшкодування йому відповідачами судового збору за подання касаційної скарги у сумі 900,00 грн у рівних частках кожним з п'ятьох відповідачів, що становитиме по 180,00 грн з кожного з відповідачів.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2016 року.

2. Скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2016 року.

3. Ухвалити нове рішення, задовольнивши позов заступника прокурора Кіровоградської області до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

4. Визнати недійсним рішення сесії Мар'ївської сільської ради від 03 вересня 2009 року № 316 в частині надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

5. Визнати недійсним рішення сесії Мар'ївської сільської ради від 18 червня 2009 року № 296 в частині надання дозволу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

6. Визнання недійсним рішення сесії Мар'ївської сільської ради від 18 листопада 2009 року № 360 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання у власність ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

7. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 28 грудня 2009 року за № 24.

8. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий ОСОБА_7, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 28 грудня 2009 року за № 23

9. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданий ОСОБА_8, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 28 грудня 2009 року за № 19.

10. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданий ОСОБА_9, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 28 грудня 2009 року за № 71.

11. Стягнути з Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь прокуратури Кіровоградської області витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 180,00 грн з кожного, усього - 900,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О.Лесько

В. В.Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик