Справа № 445/1787/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/6660/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Крайник Н.П., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І., з участю - представника апелянта ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору оренди нежитлового приміщення продовженим, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із вимогою (з урахуванням уточнень) про визнання продовженим з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року договору оренди нежитлового приміщення (а саме: торгівельного залу площею 20 кв.м. та другого торгівельного залу площею 18 кв. м.), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 01 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З метою забезпечення позову, 20.09.2016 року представником позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 20.10.2016 року забезпечено позов та заборонено ОСОБА_5 та іншим пов'язаним з нею (прямо чи опосередковано) особам, у тому числі службам енергопостачання, газопостачання, водопостачання, відключати об'єкт оренди від електроенергії, газо- або водопостачання, а також вчиняти будь-які дії, які можуть негативно вплинути на належну роботу об'єкту оренди (перший торгівельний зал площею 20 кв.м. та другий торгівельний зал площею 18 кв.м.), який розташований в АДРЕСА_1, в якості продовольчого магазину.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2017 року ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 20.10.2016 року про забезпечення позову скасовано.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2017 року оскаржив представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, ухваленою без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що підставою для скасування ухвали від 20.10.2016 року стала заява подана відповідачем ОСОБА_5 27.12.2016 року про те, що порушується її право власності. Окрім цього, 03.08.2017 року представником відповідача ОСОБА_3 було подано доповнення до заяви. Суть доповнення зводилось до того, що оскільки позовні вимоги стосувались відносин, які виникли між сторонами у 2016 році, підстави забезпечення позову у 2017 році втратили актуальність. Саме цей аргумент представника і був покладений в основу ухвали, проте із таким висновком погодитись не можна.

На думку апелянта, заява, подана відповідачем 27 грудня 2016 року, не те що не містить обов'язкових умов встановлених законом, вона по суті взагалі не містить жодних доводів на її обгрунтування. Відтак, невідомо у чому полягає вимога заявника і якими доказами вона її обґрунтовує.

Також не можна погодитись із позицію суду, що заходи забезпечення позову втратили свою актуальність, оскільки позивач просить визнати продовженим договір оренди лише на 2016 рік. Так, 11 вересня 2017 року на адресу суду була подана уточнена позовна заява про визнання продовженим договору оренди і на 2017 рік. Про наявність такої заяви суд був обізнаний, оскільки у своєму рішенні по цій справі від 11.09.2017 року надав оцінку обставинам зазначеній у цій заяві.

За таких обставин висновок суду, покладений в основу ухвали від 11.09.2017 року, спростовується обставинами справи. Зокрема, ті умови, обставини, які існували у 2016 році і яким суд керувався приймаючи ухвалу про забезпечення позову 20.10.2016 року продовжили своє існування і в 2017 році. Відтак, висновки суду висловлені в оскаржуваній ухвалі є безпідставними.

Просить ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2017 року скасувати, а ухвалу про забезпечення позову від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

При розгляді справи в суді першої інстанції суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється оскаржувана ухвала судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналогічна норма містилась і в ЦПК України в редакції 2004 року.

Оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст.154 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовними вимогами про визнання продовженим з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року договору оренди нежитлового приміщення, які в подальшому збільшила в частині строку договору та просила про визнання такого продовженим ще і з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 20.10.2016 року забезпечено позов у справі і заборонено відповідачу ОСОБА_5 та іншим пов'язаним з нею (прямо чи опосередковано) особам, у тому числі службам енергопостачання, газопостачання, водопостачання, відключати об'єкт оренди від електроенергії, газо - або водопостачання, а також вчиняти будь-які дії, які можуть негативно вплинути на належну роботу об'єкту оренди (перший торгівельний зал площею 20 кв.м. та другий торгівельний зал площею 18 кв. м.), який розташований в АДРЕСА_1, в якості продовольчого магазину.

27 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_5 звернулась в суд із заявою про скасування ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 20.10.2016 року.

02 серпня 2017 року представник ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 подав доповнення до заяви про скасування заходів забезпечення позову та вказував, що такі втратили свою актуальність, у зв»язку з чим просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2017 року скасовано ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 20.10.2016 року про забезпечення позову.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в представник ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 20 жовтня 2016 року, а суд першої інстанції скасував саму ухвалу, що не передбачено чинним процесуальним законодавством.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії. Частина третя вказаної статті передбачає, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Аналогічні норми містились і у редакції ЦПК України, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 просила суд визнати продовженим з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року договір оренди нежитлового приміщення (а саме: торгівельного залу площею 20 кв.м. та другого торгівельного залу площею 18 кв м), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 01 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто позовні вимоги стосувались 2016 - 2017 років.

Скасовуючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги стосуються 2016 року, заява розглядається у 2017 році, а відтак необхідність у забезпеченні позову на цей період відпала.

Однак, оскільки, як вже вказано вище, підлягає до розгляду заява про скасування заходів забезпечення позову, а не про скасування ухвали про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про задоволення такої, виходячи з наступного. Судом першої інстанції розглядалась позовні вимоги, які стосуються двох періодів, а саме : 2016 та 2017 років. На час вирішення справи апеляційним судом спірні періоди щодо продовження договору оренди закінчилися, відповідно, 31 грудня 2016 року та 31 грудня 2017 року. А відтак, застосовані у 2016 році заходи забезпечення позову на даний час є неспівмірними з позовними вимогами, які стосуються лише 2016 - 2017 років, і тому заява представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Тому ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2017 року про скасування ухвали про забезпечення позову слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 11 вересня 2017 року пр о скасування ухвали про забезпечення позову скасувати. Постановити нову ухвалу, якою заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню в силу вимог ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Крайник Н.П.

Ніткевич А.В.