Справа № 304/489/18
Провадження № 2/304/250/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №304/489/18 за позовом ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: 89200, Закарпатська область, м.Перечин, пл.Незалежності, №4/14) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса місця реєстрації: 89200, Закарпатська область, м.Перечин, вул.8-го Березня, №10) про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 03 вересня 2005 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції в Закарпатській області, актовий запис №53. Від даного шлюбу в них народилася двоє дітей, а саме сини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, внаслідок чого він втратив почуття любові, довіри та поваги до неї. Крім цього, вони уже тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Тому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 03 вересня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції в Закарпатській області, актовий запис №53 та після розірвання шлюбу залишити малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на подальшому проживанні при відповідачці ОСОБА_2

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не зявилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 03 вересня 2005 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - Вулшинська) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції в Закарпатській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №53.

Також встановлено, що від даного шлюбу в них народилося двоє дітей, а саме: сини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №106919, виданим 10 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції у Закарпатської області, актовий запис за №39, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №162546, виданим 23 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції у Закарпатської області, актовий запис за №08.

Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, внаслідок чого вони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, а отже їхній шлюб фактично існує уже формально.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.ч.1,2 та 3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Разом з цим, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позов про розірвання шлюбу подано одним із подружжя, а саме позивачем ОСОБА_1, який продовжувати подальше спільне життя з відповідачкою ОСОБА_2 категорично не бажає, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам, а тому суд приходить до висновку, що даний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Вирішення питання про місце проживання малолітніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після розлучення, то суд приходить до наступного.

Так, згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно ж до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно розяснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, враховуючи те, що подружжя ОСОБА_2 спільним сімейним життям не проживають уже певний період часу, за який ОСОБА_1 належної уваги та турботи до їхніх синів не проявляє, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави розлучати дитину з матірю ОСОБА_2 судом не встановлено, а тому суд вважає, що дітей після розлучення слід залишити проживати саме при матері ОСОБА_2

Також, з відповідачки підлягає стягненню і судовий збір, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

У звязку з тим, що позивач за позовну заяву про розірвання шлюбу сплатив судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., як сплачений судовий збір, тому суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на його користь.

Тому, керуючись, ст. 51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, ст.ст. 141, 155, 180-183, 191 СК України, ст.ст.13, 223, 259, 260, 263-265 ЦПК України ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: 89200, Закарпатська область, м.Перечин, пл.Незалежності, №4/14) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса місця реєстрації: 89200, Закарпатська область, м.Перечин, вул.8-го Березня, №10) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - Вулшинська) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 03 вересня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції в Закарпатській області, актовий запис №53 розірвати.

Дітей, а саме синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати при матері ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса місця реєстрації: 89200, Закарпатська область, м.Перечин, вул.8-го Березня, №10) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: 89200, Закарпатська область, м.Перечин, пл.Незалежності, №4/14) судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., як сплачений судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_8