АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15серпня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 658/3714/15-ц

Номер провадження: 22-ц/791/1199/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Приходько Л.А.,

Радченко С.В.,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 26 квітня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Терещенка О.Є., за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 11 січня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі 14 712,94 грн, яка складається із: 2 092,20 грн (заборгованість за кредитом); 8 763,93 грн (заборгованість по процентам); 2 680 грн (пенею та комісією); 500 грн (штраф фіксована частина); 676,81 грн (штраф процентна складова), яку банк просив стягнути на свою користь з відповідача та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі вказує, що картка відповідача декілька разів перевипускалась, після чого вона здійснювала погашення на перевипущені картки. Останній платіж по кредиту відповідач здійснила 09 листопада 2012 року. Строк позовної давності позивач не пропустив, оскільки він сплив 09 листопада 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 03 жовтня 2015 року. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 8, 9 ч.1 розд. XIII«Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідача,пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 11 січня 2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 3 % за користування коштами в місяць із розрахунку 360 днів на рік та строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки.

Згідно наданого позивачем розрахунку ОСОБА_2 в результаті неналежного виконання умов кредитного договору станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі 14 712,94 грн, яка складається із: 2 092,20 грн (заборгованість за кредитом); 8 763,93 грн (заборгованість по процентам); 2 680 грн (пенею та комісією); 500 грн (штраф фіксована частина); 676,81 грн (штраф процентна складова).

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Згідно із пунктами 3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії картки вона продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії).

В ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено та не заперечується сторонами, що 11 січня 2006 року ОСОБА_2 була видана кредитна картка № НОМЕР_2 із терміном дії по грудень 2008 року.

Також представником відповідача визнано, що у вересні 2008 року ОСОБА_2 отримала нову кредитну картку до договору, строк дії якої закінчився у вересні 2010року (за інформацією банку - картка № 4149….4708).

За інформацією банку ОСОБА_2 29.01.2009 року отримала нову кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії по грудень 2012 року (а.с.134).

Колегія суддів вважає безпідставними заперечення представника відповідача що карта № НОМЕР_1 не є кредитною та була отримана ОСОБА_2 як зарплатна карта, оскільки вказане спростовується матеріалами справи. Як вбачається з виписки по кредитним картам ОСОБА_2,накарту № НОМЕР_1 заробітна плата не надходила, відповідач з вказаної карти регулярно здійснювала зняття кредитних коштів та здійснювала погашення кредиту через термінали самообслуговування (а.с. 83,84).

Останній платіж ОСОБА_2 здійснила 09 листопада 2012 року у розмірі 500 гривен (а.с.6 звор. строна,а.с.83,84).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем пропущено позовну давність, перебіг якої почався 31.12.2008 року - зі спливом останнього дня дії картки, виданої відповідачу в 2006 році.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_2, здійснивши 09 листопада 2012 року платіж через термінал самообслуговування у розмірі 500 грн на погашення кредиту, свідомо вчинила дії, направлені на погашення кредитної заборгованості, що свідчить про наявність підстав для переривання позовної давності, передбачених статтею 264 ЦК України.

Тому висновок суду першої інстанції, що позивачем пропущено позовну давність, перебіг якої почався 31.12.2008 року,є помилковим.

Зважаючи на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

У кредитному договорі, укладеному між сторонами 11 січня 2006 року встановлено обов'язкові щомісячні платежі у вигляді 7% від суми заборгованості, проте договір чи додатки до нього не містять деталізації повернення боргу частинами, зокрема у формі графіка погашення суми борги, тощо.

Відповідно до заяви клієнта, яка є частиною кредитного договору строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Відповідно до п. 3.1.1, 3.1.2 Правил користування платіжною картою строк дії карти указаний на лицьовій стороні карти ( місяць і рік).

Згідно з пунктом 5.4 Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення за кредитом по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в частині погашення процентів щомісячно за попередній місяць, а щодо строку погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування - строк дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії карти.

Як встановлено судом за кредитним договором від11 січня 2006 року відповідачу було видано три кредитні картки строком дії по грудень 2008 року, вересень 2010 року та грудень 2012 року. Інші банківські картки не видавались, відповідно строк кредитування не продовжувався. Тобто строк кредитування за кредитним договором від 11 січня 2006 року припинився 31 грудня 2012 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 31.12 2012 року (закінчення строку кредитування) заборгованість по кредиту становила 1473,03 гривень, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 виклала правовий висновок, відповідно до якого припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Строк кредитування за кредитним договором від 11 січня 2006 року припинився 31 грудня 2012 рокупісля чого банк не вправі був нараховувати проценти за кредитом.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість по відсоткам станом на 31 грудня 2012 року становила 111,38 гривень, які і підлягають стягненню з відповідача.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, в строк кредитування пеня та штрафи, що передбачені договором за порушення зобов'язань щодо своєчасного внесення платежів, не нараховувались .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанціїпідлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1584, 81 гривень, що складається з заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 1473,03 гривень та заборгованості за відсотками у розмірі 111,38 гривень, в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1,4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України,Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 26 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1584, 81 гривень, що складається з заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 1473,03 гривень та заборгованості за відсотками у розмірі 111,38 гривень. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: Л.А.Приходько

С.В.Радченко

Повне судове рішення складено 20 серпня 2018 року

Суддя: І.В. Вейтас