Справа № 707/1225/18
Провадження № 2/712/2057/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді Романенко В.А.

за участю секретаря Таран А.І.

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій зазначає, що 06.09.2015 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у платне користування на умовах лізингу (з можливістю набуття у майбутньому права власності) автомобіль НОМЕР_1, 1996 року випуску, VIN-код WVWZZZ3AZTE113187, в результаті чого сторони обмінялися договорами (розписками).

Після підписання договору (розписки) від 06.09.2015 року та часткової оплати суми за договором позивач передав відповідачу автомобіль, ключі від нього та своє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, щоб відповідач міг безперешкодно користуватися автомобілем до повного погашення заборгованості.

18.05.2017 року відповідач підписав з позивачем повторний договір (розписку), в якому зазначав про свій обовязок сплатити позивачу борг у сумі 2640 (дві тисячі шістсот сорок) доларів США. На момент звернення із цією заявою відповідач не повернув позивачу зазначену суму боргу.

Відповідно до інформаційної довідки Територіального сервісного центру № НОМЕР_2 МВС в м. Києві № 8044/2082 від 24.05.2018 року автомобіль позивача 13.04.2016 року був знятий з реєстрації відповідачем та відчужений ОСОБА_3.

Таким чином, автомобіль незаконно був відчужений відповідачем і перебуває у власності іншої особи.

Про місце знаходження автомобіля та його технічний стан позивачу нічого невідомо.

Просить суд забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вживши наступних заходів: накласти арешт на автомобіль марки Volkswagen Passat Універсал, д.н.з. АА 6964 1А. 1996 року випуску. VIN-код WVWZZZ3AZTE113187, який на даний момент належить ОСОБА_3 Вікторовичу;ь накласти арешт на кошти ОСОБА_2 (18007, м. Черкаси, вул. Хоменка, 12. кв. 39; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий), які знаходяться на його банківських рахунках; накласти арешт на рухоме і нерухоме майно, належне ОСОБА_2 (18007, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий) у сумі, співрозмірній ціні позову; заборонити ОСОБА_2 (18007, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий) здійснювати виїзд за кордон.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України,заява про забезпечення позову подається, зокрема, одночасно з предявленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, закон пов'язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 26 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З позову ОСОБА_1 вбачається, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором-розпискою від 18.05.2017 року, 3% річних, інфляційних витрат в сумі 79971,52 гривень, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн. та судових витрат в сумі 799,73 гривень.

В поданій заяві про забезпечення позову позивач не вказав вартість автомобіля, крім того просить накласти арешт на автомобіль який належить ОСОБА_4В, який не є учасником по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних витрат. Заявником не вказано в заяві про забезпечення позову переліку рухомого та нерухомого майна, на яке саме він просить накласти арешт, його вартість задля перевірки співмірності майна, на яке просить заявник накласти арешт із заявленими позовними вимогами. Також не надано доказів про наявність відритих рахунків у банках та в яких саме банках відкриті рахунки.

Позивачем не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову що зазначено у заяві; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; до заяви не надано документи, які підтверджують право власності (свідоцтво про право власності чи інше) відповідача на майно щодо якого необхідно вжити заходи забезпечення позову, не вказано на які саме рахунки необхідно накласти арешт та у якій кількості відповідно до заявлених вимог, не зазначено чи є вид забезпечення позову співмірними із заявленими вимогами.

Розглядаючи заяву, суд вважає, що позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, не надано доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи призведе до порушення прав позивача.

З урахуванням вище встановленого, суд дійшов переконання, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, що обумовлюють реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. На підставі викладеного, заява про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача не підлягає.

Крім цього, підстави для заборони виїзду громадянинові України, який має паспорт, за межі України передбачені п.п.1-9 ч.1 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», серед яких, зокрема, громадянин обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Обмеження, встановлені ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» можливі при ухиленні громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а з позовної заяви вбачається, що до суду надійшов позов про стягнення грошових коштів, тобто відповідач не ухиляється від виконання судового рішення, як того вимагає чинне законодавство, оскільки судове рішення ще не ухвалено.

Таким чином, суд не може обмежити відповідача ОСОБА_1 у праві пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України, яке їй гарантовано Конституцією України. Крім того, заборона виїзду громадянинові України, який має паспорт, за межі України не є засобом забезпечення позову.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних витрат.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом пятнадцяти днів.

Головуючий: