Єдиний унікальний номер 227/4091/17 Номер провадження 22-ц/775/1232/2018
Головуючий у 1 інстанції: Кошля А.О. Єдиний унікальний номер 227/4091/17
Суддя-доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1232/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Жданової В.С., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 227/4091/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2018 року (суддя Кошля А.О.),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору від 30.11.2012 року відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість у розмірі 138 579,45 грн., яка складається з 7 221, 30 грн. заборгованості за кредитом; 120 435, 70 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 846, 94 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 6 575, 21 грн. штрафу (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у вказаному розмірі та понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 078, 69 грн..

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено повністю.

У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення від 12 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. Посилається на порушення судом вимог матеріального права, прийняття рішення без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі. Зокрема, зазначає, що суд відмовив у задоволенні позову на тій підставі, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відсутні докази, що операції 11.11.2014 р. на суму 300,00 грн., 25.01.2015 р. на суму 98,00 грн., та 28.04.2015 року на суму 05,06 грн. не є автоматичним списанням грошових коштів та були волевиявленням відповідача і вносилися нею в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Такий висновок суду є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Із виписки по рахунку, яка надавалась суду першої інстанції та повторно додається до апеляційної скарги, вбачається, що відповідач здійснювала періодичні платежі по кредиту, останній самостійний платіж здійснено 25.01.2015 року в розмірі 98,00 грн. через термінал самообслуговування. Таким чином, строк позовної давності розпочався 26.01.2015 року, а банк звернувся до суду 12.12.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Вказаний платіж 25.01.2015 р. було здійснено саме відповідачкою, так як погашення боргу відбулось через термінал самообслуговування, а тому особа, яка здійснювала платіж, повинна була знати номер картки отримувача, а згідно до п. п. 2.1.1.5.1, 2.1.1.5.11 Умов та правил надання банківських послуг до обов'язків позичальника відноситься не передавати картку, пін та інформацію нанесену на картку третім особам, а у випадку втрати картки чи її крадіжки негайно повідомити банк. Проте, відповідачка не зверталась до банку із заявами щодо втрати картки чи її крадіжки, операції із погашення заборгованості не оспорювала до часу звернення банку до суду, хоча згідно до п. п. 2.1.1.5.3, 2.1.1.5.8 Умов та правил зобов'язана отримувати виписки, слідкувати за витратами, а у випадку помилкового зарахування коштів повернути вказані кошти. Оскільки відповідачка не зверталась до банку із письмовими заявами щодо оспорювання погашень заборгованості, то вказане, на думку позивача, свідчить, що вона визнавала заборгованість за договором та платіж 25.01.2015 р. був здійснений нею особисто або іншою особою за її згодою. Тому підстави для відмови у позові відсутні.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення судова повістка на 13.30 год. 14 серпня 2018 року вручена ОСОБА_2 особисто 05 серпня 2018 року. Від представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідачки ОСОБА_4 надійшли заяви, у яких вони зазначають, що їм відомо про дату, час та місце розгляду справи та просять про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що позивачем пропущено загальний трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки відсутні докази того, що платіжні операції 11.11.2014 року на суму 300,00 грн., 25.01.2015 року на суму 98,00 грн. та 28.04.2015 року на суму 05,06 грн., які могли переривати загальний трирічний строк позовної давності не є автоматичним списанням грошових коштів та були волевиявленням відповідача і вносилися нею в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

З висновком суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір без номера, за яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладений шляхом підписання відповідачкою анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписуючи вказану анкету - заяву зобов'язалась виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті банку, а також регулярно ознайомлюватись із їх змінами на вказаному сайті (а.с.7).

Обставини щодо укладання договору кредиту з позивачем шляхом оформлення та підписання заяви про відкриття кредитного ліміту та отримання картки відповідачка не заперечувала, що вбачається із її відзиву на позовну заяву. У вказаному відзиві ОСОБА_2 заперечувала проти підвищення банком у односторонньому порядку процентної ставки, проти нарахування пені та штрафів одночасно за одне і теж порушення та посилалась на заборону нарахування пені та штрафів з 14 квітня 2014 року Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (а.с.53-57).

Також відповідачкою була подана заява про застосування строку позовної давності, у якій вона просила відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, який визначений у договорі у 2 роки (а.с.58-59).

Безпосередньо у анкеті - заяві не зазначено, яка саме картка «Універсальна» видана відповідачці, з яким кредитним лімітом та з якою процентною ставкою, однак, і позивачем у позовній заяві і відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано про те, що за договором від 30.11.2012 року відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг визначено обов'язок клієнта погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 днів у році.

Згідно з пунктами 1.1.5.13, 1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви клієнта про блокування карти (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг; клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться у підрозділах банку через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених даними Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 30.11.2017 року за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 138 579,45 грн., яка складається з 7 221, 30 грн. заборгованості за кредитом; 120 435, 70 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 846, 94 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 6 575, 21 грн. штрафу (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відсутні докази того, що платіжні операції 11.11.2014 року на суму 300,00 грн., 25.01.2015 року на суму 98,00 грн. та 28.04.2015 року на суму 05,06 грн., які могли переривати загальний трирічний строк позовної давності не є автоматичним списанням грошових коштів та були волевиявленням відповідача і вносилися нею в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено сплату обов'язкового щомісячного платежу 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

Згідно з частинами 1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається із виписки по рахунку 25 січня 2015 року відповідачкою здійснено платіж в сумі 98 грн. - поповнення готівкою своєї карти у терміналі самообслуговування: м. Добропілля, мікрорайон Молодіжний, 25 -а, магазин «Орбіта» (а.с.80, 172 зворот).

Позивач звернувся до суду з даним позовом 12 грудня 2017 року шляхом відправлення позовної заяви з додатками поштою (а.с.102).

Висновок суду про відсутність доказів того, що платіжна операція 25.01.2015 року на суму 98,00 грн. не є автоматичним списанням грошових коштів та була волевиявленням відповідачки і що кошти вносилися нею в рахунок погашення заборгованості за кредитом не відповідає встановленим у справі фактичним обставинам щодо поповнення готівкою карти у терміналі самообслуговування, підтвердженим належним письмовим доказом - випискою по рахунку. Отже, здійсненням платежу 25 січня 2015 року в сумі 98 грн. з призначенням - поповнення готівкою своєї карти відповідачка вчинила дії на підтвердження визнання свого боргу перед позивачем, тому строк позовної давності перервався.

З урахуванням викладеного висновок суду про пропуск строку позовної давності зроблено судом з порушенням вимог матеріального і процесуального права, тому рішення про відмову у позові підлягає скасуванню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором колегія суддів виходить з наступного.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 листопада 2017 року заборгованість за тілом кредиту становить 7 221,60 грн., з яких сальдо поточної заборгованості за кредитом 4 650,42 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 2 571,18 грн..

Відповідачкою наявність заборгованості за тілом кредиту у вказаному розмірі не спростована, доказів про сплату вказаної суми повністю чи частково не надано.

Тому позовна вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню, слід стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 7 221,60 грн..

За розрахунком позивача заборгованість за процентами за користування кредитом становить 120 435,70 грн..

Із розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 3011.2012 року по 31.08.2014 року застосована ставка пені 30% річних.

В період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року застосована ставка пені 34,80 % річних, з 01.04.2015 року по 30.11.2017 року - 43,20%.

Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (набрав чинності 10 січня 2009 року) Цивільний Кодекс України доповнено статтею 1056- 1, якою визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Цим же Законом статтю 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" доповнено частиною четвертою, згідно з якою банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України ( зі змінами внесеними згідно із законами України від 21.01.2010 р. № 1822-VI, від 22.09.2011 р. № 3795-VI, від 15.11.2016 р. № 1734-VIII) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати позичальнику виписку про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobiеl-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Обов'язком клієнта відповідно до пункту 1.1.2.3 Умов та правил є отримання виписки про стан картрахунків і про проведені операції за картрахунками.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У анкеті - заяві про надання кредитної картки не зазначено способу, яким слід надавати виписки з картрахунку. Інших належних та допустимих доказів про досягнення сторонами згоди щодо способу надання виписок по картрахункам позивачем не надано. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження інформування клієнта про майбутню зміну (підвищення) процентних ставок. Роздрукування sms- повідомлень від 15 серпня 2014 року та від 15 березня 2015 року не є належними доказами повідомлення відповідачки про майбутню зміну процентної ставки, оскільки відсутні відомості про отримання нею вказаних повідомлень та про підключення її до комплексу Mobilе-banking.

Таким чином, із справи вбачається, що банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за користування кредитом 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних, у той час, як з 10 січня 2009 року встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Тому рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову із застосуванням процентної ставки, визначеної сторонами у договорі, виходячи із наступного розрахунку.

Станом на 31.08.2014 року (до підвищення процентної ставки) загальна заборгованість за процентами накопичувальним підсумком становить 1 994,80 грн..

Розрахунок процентів на поточну заборгованість за період з 01.09.2014 року по 30.11.2017 року:

З 01.09.2014 року по 28.09.2014 року за 28 днів поточна заборгованість становить 4 876,58 грн., проценти становлять 113, 79 грн. (4 876,58 грн. х 30% : 360 днів х 28 днів).

29.09.2014 року за 1 день поточна заборгованість становить 5 102,74 грн., проценти становлять 4,25 грн. (5 102,74 грн. х 30% : 360 днів х 1 день).

З 30.09.2014 по 27.10.2014 року за 28 днів поточна заборгованість становить 4 876,58 грн., проценти становлять 113, 79 грн. (4 876,58 грн. х 30% : 360 днів х 28 днів).

З 28.10.2014 року по 30.10.2014 року за 3 дні поточна заборгованість становить 5 102,74 грн., проценти становлять 12,76 грн. (5 102,74 грн. . х 30% : 360 днів х 3 дні).

З 31.10.2014 року по 28.11.2014 року за 29 днів поточна заборгованість становить 4 876,58 грн., проценти становлять 117,85 грн. (4 876,58 грн. х 30% : 360 днів х 29 днів).

29.11.2014 року за 1 день поточна заборгованість становить 5 102,74 грн., проценти становлять 4,25 грн. (5 102,74 грн. х 30% : 360 днів х 1 день).

З 30.11.2014 року по 30.12.2014 року за 31 день поточна заборгованість становить 4 876,58 грн., проценти становлять 125, 98 грн. (4 876,58 грн. х 30% : 360 днів х 31 день).

З 31.12.2014 року по 30.11.2017 року за 1066 днів поточна заборгованість становить 4 650,42 грн., проценти становлять 4 131,12 грн. (4 650,42 грн. х 30% : 360 днів х 1066 днів).

Всього проценти на поточну заборгованість за період з 01.09.2014 року по 30.11.2017 року становлять 4 623,79 грн. (113, 79 грн. + 4,25 грн. + 113, 79 грн. +12,76 грн. +117,85 грн. + 4,25 грн. + 125, 98 грн. + 4 131,12 грн.).

Розрахунок процентів на прострочену заборгованість за період з 01.09.2014 року по 30.11.2017 року:

З 01.09.2014 року по 29.09.2014 року за 29 днів прострочена заборгованість становить 1 665,54 грн., проценти становлять 40, 25 грн. (1 665,54 грн. х 30% : 360 днів х 29 днів).

З 30.09.2014 по 30.10.2014 року за 31 день прострочена заборгованість становить 1 892,70 грн., проценти становлять 48, 89 грн. (1 892,70 грн. х 30% : 360 днів х 31 день).

З 31.10.2014 року по 29.11.2014 року за 30 днів прострочена заборгованість становить 2 118,86 грн., проценти становлять 52, 97 грн. (2 118,86 грн. х 30% : 360 днів х 30 днів).

З 30.11.2014 року по 30.12.2014 року за 31 день прострочена заборгованість становить 2 345, 02 грн., проценти становлять 62, 90 грн. (2 345, 02 грн. х 30% : 360 днів х 31 день).

З 31.12.2014 року по 30.11.2017 року за 1066 днів прострочена заборгованість становить 2 571, 18 грн. , проценти становлять 2 284,06 грн. (2 571, 18 грн. х 30% : 360 днів х 1066 днів).

Всього проценти на прострочену заборгованість за період з 01.09.2014 року по 30.11.2017 року становлять 2 489,07 грн. (40, 25 грн. + 48, 89 грн. + 52, 97 грн. + 62, 90 грн. +2 284,06 грн.).

Всього підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами у розмірі 9 107,66 грн.( 1 994,80 грн. + 4 623,79 грн. +2 489,07 грн.).

Позовні вимоги про стягнення пені в сумі 3 846,94 грн. та штрафів в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 6 575, 21 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Із справи вбачається, що відповідачка проживає та зареєстрована за адресою Донецька область, Добропільський район, с. Вірівка, вул. Польова, буд.6, кв.2 (а.с.33,42) .

Згідно із ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р с. Вірівка Добропільського району Донецької області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, за період з 14 квітня 2014 року до 30 вересня 2017 року банк зобов'язаний був скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язання за кредитним договором.

У позовній заяві позивач вказав, що 3 846,94 грн. це заборгованість за пенею та комісією, у відповіді на відзив уточнив, що у розрахунку заборгованості в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено (а.с.76).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована за період з 01.04.2014 року по 30.11.2017 року.

В період з 01 по 05 квітня 2014 року пеня, нарахована в сумі 100 грн. стягненню не підлягає у зв'язку із пропуском строку позовної давності у 1 рік (п.1.ч. 2 ст. 258 ЦК України), відповідачкою подана заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Пеня, нарахована за період з 29.04.2014 року до 30.11.2017 року стягненню не підлягає на підставі ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно з частинами 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір при подачі позову в сумі 2 078, 69 грн., при подачі апеляційної скарги 3 118,03 грн., всього 5 196, 72 грн. (а. с. 1, 180).

Позивач просив стягнути з відповідача 138 579, 45 грн., його позовні вимоги задовольняються в загальній сумі 16 329, 26 грн., тобто на 11,8%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 613,21 грн..

Згідно з частинами 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 листопада 2012 року в сумі 7 221,60 грн. - заборгованість за кредитом, 9 107,66 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, всього 16 329, 26 грн. (шістнадцять тисяч сто сім гривень шістдесят шість копійок), судові витрати в сумі 613,21 грн. (шістсот тринадцять гривень двадцять одна копійка).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: В.С. Жданова

О.О. Тимченко

Повне судове рішення складене 15 серпня 2018 року.

Суддя: Н.С. Краснощокова