Постанова

Іменем України

04 січня 2018 року

м. Київ

справа № 748/2548/15-ц

провадження № 61-1147св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), КоротунаВ. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернігова,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2015 року у складі судді Криворученка Д. П. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року у складі суддів: Бечка Є. М., Онищенко О. І., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати за 2014-2015 роки, а саме: премії до 8 Березня за 2014-2015 роки; матеріальної допомоги до відпустки за 2014 рік та компенсації за 6 днів роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю - селищі Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, як постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС четвертої категорії та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 15 липня 2015 року.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з квартирно-експлуатаційним відділом міста Чернігова та на підставі наказу від 15 липня 2015 року № 129 була звільнена з посади сторожа матеріального складу з 18 липня 2015 року за угодою сторін, на підставі пункту першого статті 36 КЗпП України, в останній день відпустки, з виплатою грошової компенсації за 3 календарні дні невикористаної нею основної відпустки за період роботи з 01 червня 2015 року по 18 липня 2015 року.

Позивач посилається на те, що при звільненні відповідачем не було виплачено їй всіх належних до виплати коштів.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова на користь ОСОБА_4 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2014 рік у розмірі посадового окладу сторожа матеріального складу квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення премій до 8 Березня за 2014, 2015 роки, з урахуванням приписів наказу Міністерства оборони України від 24 січня 2006 року № 28 «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України» та Положення про преміювання у КЕВ міста Чернігова, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не працювала у період з 01 грудня 2013 року до 17 вересня 2014 року та з 18 вересня 2014 року до 30 жовтня 2014 року (включно), а тому не вносила особистий внесок у загальні результати роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_4 компенсації за 6 днів роботи у зоні посиленого радіологічного контролю, суд виходив із того, що з 01 січня 2015 року скасовано визначення, як такої, зони посиленого радіоекологічного контролю. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив із того, що ОСОБА_4 у день звільнення не працювала і після звільнення не пред'являла до сторони відповідача вимоги про розрахунок.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної допомоги за 2014 рік, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з наказом Міністерства оборони України від 24 січня 2006 року № 28 та колективним договором по КЕВ міста Чернігів адміністрація зобов'язана у межах фонду заробітної плати, затвердженого кошторисом на рік, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у розмірі одного посадового окладу на рік.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2015 року у частині стягнення з квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова на користь ОСОБА_4 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі посадового окладу сторожа матеріального складу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова та у частині стягнення судових витрат з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова у дохід держави скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення Чернігівського районного суду від 04 листопада 2015 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині стягнення з квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова на користь ОСОБА_4 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі посадового окладу сторожа матеріального складу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова апеляційний суд своє рішення мотивував тим, що розрахунком фонду оплати праці працівників (невійськовослужбовців) квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова на 2014 рік не передбачено видатків на посаду сторожа ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні її позову та ухвалити у справі нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не відповідають закону та фактичним обставинам у справі, зокрема, позивач вважає, що квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернігова при звільненні у порушення вимог статей 116, 117 КЗпП України не провів їй виплату премії до 8-го Березня за 2014-2015 року, матеріальну допомогу за 2014 рік; грошову компенсацію за 6 днів відпустки за 2014 рік на підставі Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв'язку із внесенням змін до цього Закону та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2015 року, середній заробіток за час затримки при звільненні.

У лютому 2017 року тимчасово виконуючий обов'язки начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова ГунькоЯ. В. подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи про те, що повністю погоджується з висновками судів попередніх інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктом першим статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині стягнення з квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова на користь ОСОБА_4 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі посадового окладу сторожа матеріального складу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 89 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що оскільки витрати на оплату праці, преміювання та надання допомоги на оздоровлення для сторожа матеріального складу ОСОБА_4 не передбачені фінансуванням фонду оплати праці на 2014 рік, тому у квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова не було підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2014 рік при її звільненні.

Щодо доводів касаційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виплату премії до 8-го Березня за 2014-2015 роки, то вони вже були предметом неодноразового перегляду судами попередніх інстанції, їм надано належну правову оцінку, висновки судів в цій частині відповідають встановленим у справі обставинам.

Доводи касаційної скарги про виплату грошової компенсації за 6 днів відпустки за 2014 рік на підставі Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв'язку із внесенням змін до цього Закону та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2015 року не можуть прийматися до уваги судом касаційної інстанції, оскільки рішення суду першої інстанції у цій частині в апеляційному порядку не переглядалося, а тому не підлягає перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська