Номер провадження 6/643/334/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.09.2018 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Стальмакової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Попович Н.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Попович Н.А. звернулася до суду з вищевказаним поданням та просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Подання мотивує тим, що на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває зведене виконавче провадження №57229582 до складу якого входить виконавчий лист №368/952/17 від 14.03.2018року виданий Кагарлицьким районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової прокуратури Харківського гарнізону боргу у розмірі 6890,00грн.; виконавчий лист №368/952/17 від 14.03.2018року виданий Кагарлицьким районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 боргу у розмірі 689 000грн.; виконавчий лист №368/952/17 від 23.10.2017року виданий Кагарлицьким районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 6890,00грн., що надійшли на виконання до відділу 14.05.2018 року. 14.05.2018року державним виконавцем винесені постанови про прийняття виконавчого провадження. Державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності боржнику. Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців у боржника відсутнє нерухоме майно. Відповідно до витягу з бази ДАІ-2000 та ДП НАІС за боржником не зареєстровані автотранспорті засоби. Згідно повідомлення Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії встановлено, що за результатами обробки запиту стосовно боржника не знайдено. Відповідно до повідомлення Пенсійного фонду України про осіб- боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, встановлено, що за результатами обробки запиту інформацію стосовно боржника-не знайдено. Згідно відповіді ДФСУ на запит державного виконавця боржник не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах, також відсутня інформація про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб. Виходами державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю мешканців квартири. Державним виконавцем на адресу боржника були направлені виклики з вимогою з`явитись на прийом до державного виконавця, проте боржник жодного разу на прийом до державного виконавця не з`являвся.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України, тобто закон передбачає наявність вини боржника в якості обов`язкової підстави для застосування вказаної норми закону.

«Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Крім того, за положенням ч. 2 ст. 12 ЦПК України щодо змагальності наявність вини та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері встановлений Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-ХП).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

За ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованою законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р., який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобіганню злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно до вказаних норм законів необхідними елементами є не тільки наявність у нього невиконаного зобов`язання, а також доведеність факту свідомого ухилення від виконання такого зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поняття доказів закріплено у ст. 76 ЦПК України відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання.

З аналізу приписів ст.76 ЦПК України у системному зв`язку з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного/приватного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків, та доведення перед судом їх переконливості.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, а тому, подання є передчасним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Попович Н.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Т.М.Довготько