РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Житомирської міської ради до ОСОБА_1, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Виконавчий комітет Житомирської міської ради, звернувся до суду з позовом, у якому просить позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягувати з особи аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що малолітній ОСОБА_2 з 20.06.2018 року перебуває на обліку у службі у справах дітей Житомирської міської ради як дитина, яка проживає в сім»ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов»язків.

У середині травня 2018 року родичі змушені були забрати малолітнього ОСОБА_2 на своє утримання та виховання, оскільки мати дитини систематично залишала дитину без нагляду, не забезпечувала належного лікування та догляду, зловживала спиртними напоями. Малолітній ОСОБА_2 періодично змінював місце проживання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з вищевикладених підстав. Зауважив, що повернення дитини до матері може призвести до небезпеки для життя малолітнього.

Відповідач в судовому засіданні просила не позбавляти її батьківських прав. При цьому зазначила, що дійсно, зловживала спиртними напоями, на час розгляду справи намагається виправити ситуацію: влаштувалась на роботу, припинила спільне проживання із особою, яка схиляла до вживання алкогольних напоїв.

Представник органу опіки та піклування посилався на висновок, який затверджено рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, просив позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідач ОСОБА_1 є матір»ю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до наказу № 40 служби у справах дітей Житомирської міської ради від 20.06.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, поставлений на облік у службі у справах дітей як дитина, у сім»ї якої батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов»язків.

Судом встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_2 проживає у сестри співмешканця - ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1

Сторони в судовому засіданні визнали, що на ім»я ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_1 видано довіреність на представлення інтересів малолітнього ОСОБА_2

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За положеннями ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

В судовому засіданні сторони, а також представник органу опіки та піклування, звернули увагу суду на психоемоційному стані дитини, вважали опитування в суді несприятливим фактором, що може ускладнити та посилити негативні настрої малолітнього.

Опитана в удовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила, що дитина проживає з нею на протязі близько 5 місяців, здається наляканою, повернутись додому не проситься. Зазначила, що при зверненні до стоматолога виявилась проблема відсутності належного догляду за здоров»ям дитини. Додала, що відповідач з початку навчального року приходила лише на свято 1-го вересня до школи. На час розгляду справи відповідач спільно з її братом вже не проживає.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що відповідач не може здійснювати належне виховання та утриманні дитини внаслідок споживання алкоголю. В деяких випадках дитина залишалась без їжі, не доглядалась. На теперішній час повертатись додому не бажає.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

Визначаючи, чи є захід по втручанню у права відповідача «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, враховує, що поняття ухилення від виконання батьківських обов»язків є «оціночним» і підлягає дослідженню в даному випадку з урахуванням сукупності чинників і факторів.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п.п. 15. 16 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 ( v0003700-07 ) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - постанова Пленуму від 30 березня 2007 р. N 3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Здійснюючи оцінку наданих пояснень свідків як доказів, суд вважає необхідним звернути увагу, що в таких відомостях виявлено суб»єктивний погляд в питанні належного виховання дитини, зокрема свідок ОСОБА_3 вказувала на прояви образи в тому разі, коли дитину просили допомогти в дрібних справах у господарстві за місцем проживання даного свідка (вказане вважає неправильним), а також відсутності в таких поясненнях чітких та конкретизованих випадків, за яких дитина залишалась без їжі на тривалий час, опинялась у небезпеці (свідок ОСОБА_4.).

Обставини, з яких дитина вказувала на відсутність бажань повертатись додому, поясненнями свідків в повній мірі не відтворені, а тому суд не може прийняти такі відомості як належно підтверджені.

На уточнююче запитання суду свідок ОСОБА_3 визнала, що побутові умови за її місцем проживання є значно кращими у порівнянні з тими, де проживала дитина спільно з матір»ю, в тому числі за адресою: м. Житомир, вул. Подільська. 31-а, кв.5, що сприймається судом лише як рівень матеріального статку осіб, та не може пов»язуватсь з питанням виконання батьківських обов»язків. Крім того, з огляду на вік дитини саме матеріальне забезпечення в достатній мірі впливає на прояв її побажань, зокрема в питанні повернення за місцем проживання із матір»ю.

Свідок ОСОБА_3 також визнала, що відповідач намагалась передати одяг для сина, проте їй було відмовлено у прийнятті даних речей, оскільки вони не підходять за розміром. Визнала, що ОСОБА_1 виявляла бажання зустрічатись із сином, такі зустрічі з боку свідка улаштовувались в межах міста.

Вказане, а також те, що відповідачем на ім»я свідка видано довіреність на представлення інтересів сина, свідчить про намір відповідача зберегти батьківський зв»язок, особа цікавиться долею сина.

Згідно інформації про надання психологічної консультації, складеною психологом, дитині ОСОБА_2 добре з тими людьми, які створюють комфортні та безпечні умови для його проживання та розвитку. Вимушені зміни місця перебування сформували навички швидкої адаптації, прив»язаність до батьків не сформувалась. За результатами проективних методик встановлено, що мама могла проявляти агресію по відношенню до дитини. У бесіді під час виконання методики «Малюнок сім»ї» дитина проговорювала, що любить маму, але ображений на неї, бо вона пила горілку та часто давала йому ляпаси. За інформацією психолога прослідковується потреба дитини в опорі, увазі та почутті захищеності.

На переконання суду в обставинах справи та наданих стороною позивача доказів на їх підтвердження є такими, що превалюють, мотиви побутового забезпечення дитини, в той час як інші, пов»язані із духовними потребами та розвитком дитини відхилено ні другорядний план.

Як зауважувалось вище, в інтересах дитини є припинення факторів, що призводять до частих змін умов проживання, отримання відчуття опору на постійній основі. Саме єдність дитини із матір»ю може сприяти такому розвитку, проживання дитини на протязі певного часу окремо від матері не може слугувати підтвердженням, що такі умови будуть постійними, адже ОСОБА_3 здійснює утримання з добровільного волевиявлення та не обмежена будь-якими законодавчими вимогами. Передання дитини іншій особі за наслідком позбавлення батьківських прав не виключається.

Суду не надано належних доказів на підтвердження обставин, які вказували би на загрозу життю та здоров»ю дитини.

Заява ОСОБА_5 із повідомленням про ситуацію з дитиною, направлена до служби у справах дітей, не може сприйматись як письмовий доказ, в порядку допиту свідка особа не допитувалась.

В судовому засіданні досліджено трудовий договір від 19.12.2018 року, укладений між ТОВ «Житомир-100» як роботодавцем та ОСОБА_1 - працівник. В судовому засіданні відповідач пояснила, що хоча договір підписано 19.12.2018 року, вона працює на протязі 2-х тижнів.

Суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 за наслідком вживання алкогольних напоїв здійснює виконання батьківських обов»язків на рівні, який не відповідає соціально визнаному, потребує супроводу та корекції.

Позбавлення батьківських прав є непропорційним втручанням у право відповідача - право на повагу до свого сімейного життя, а в інтересах дитини є збереження сімейного зв»язку, що, в разі вищевказаної корекції поведінки відповідача, можливість якої не може вважатись втраченою, сформує та закріпить відповідне ставлення у дитини до сім»ї як ланки суспільства, що характеризується єдністю та, водночас, окремою індивідуальністю.

З огляду на вищевикладене, суд не може погодитись із висновком органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав.

Заявлений позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 164, 165 СК України, ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Виконавчого комітету Житомирської міської ради до ОСОБА_1, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського Апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст судового рішення буде виготовлено 27.12.2018 року.

Суддя : Д.М.Лєдньов