Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року справа № 553/408/17

2/542/150/18

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.,

при секретарі Коркішко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

16.02.2017 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Після уточнення позову вимоги звернення до суду мотивувала тим, що вона із відповідачем з 06.10.2012 року по 27.05.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними був придбаний автомобіль RENAULT KANGOО, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який 08.08.2014 року був зареєстрований на імя відповідача.

Позивач вказує, що оскільки вони не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного автомобіля, і відповідач відмовляється сплатити їй половину вартості спірного автомобіля, вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом та просила:

- визнати автомобіль RENAULT KANGOО, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля RENAULT KANGOО, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля RENAULT KANGOО, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04.07.2017 року справу за підсудністю передано до Новосанжарського районного суду Полтавської області.

Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області Гавриленко Т.Г. від 24.07.2017 року справу прийнято до свого провадження, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 19.09.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 04.07.2017 року залишено без змін.

Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області Стрельченко Т.Г. від 01.02.2018 року справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.04.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.06.2018 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01.08.2018 року відновлено провадження у справі, судовий розгляд справи продовжено, призначено судове засідання.

Позивач в судове засідання не зявилася, до суду направила заяву про розгляд справи у її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, причин неявки не повідомив, представник відповідача повторно направив до суду заяву про перенесення дати розгляду справи у звязку з відсутністю відповідача на території України.

Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.05.2015 року сторони перебували у шлюбних відносинах з 09 жовтня 2012 року по 27 травня 2015 року (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Під час перебування в шлюбі сторони придбали автомобіль RENAULT KANGOО, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який 08.08.2014 року був зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_2 (а.с. 166).

Згідно висновку експерта № 01-07 судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля RENAULT KANGOО, реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на дату дослідження, тобто 06.07.2018 року, складає 117319,83 грн. (а.с. 174-192).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог норм статей 60, 70, 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності і у разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними і діляться між ними в натурі.

При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України).

У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: житлові будинки, квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Надавши оцінку наданим сторонами доказам, суд прийшов до висновку, що належні, достатні та допустимі докази про те, що автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача суду не надано, тому суд вважає, що є підстави задовольнити даний позов.

Керуючись вищевикладеним, відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

ОСОБА_4 Миколаївни до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати автомобіль RENAULT KANGOО, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля RENAULT KANGOО, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля RENAULT KANGOО, білого кольору, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2;

відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації: вул. Братів Кибкало, 67, с. Драбинівка, Новосанжарський район, Полтавська область, 39351.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

ОСОБА_5 Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_6