ОСОБА_1 документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/779/18 Головуючий у 1 інстанції: Голубкова М.А. провадження № 22-ц/778/3038/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_2

П О С Т А Н О В А
16 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
ОСОБА_3
при секретарі: Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області ОСОБА_5,
У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5.
В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області знаходилось виконавче провадження № 10257908 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2235, виданого 22.07.1998р. про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.07.1998р. до досягнення дитиною повноліття.
01.12.2017р. заявник звернулась до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя із заявою, в якій просила надати розрахунок заборгованості по аліментам, а також повідомити про вжиті державним виконавцем заходи у виконавчому провадженні для стягнення аліментів з боржника.
Головним державним виконавцем Коциняном М.О. було прийняте рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, а також про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.
Вказує на незаконністю вищезазначеної постанови, оскільки з жодною заявою до Шевченківського ВДВС міста Запоріжжя у вересні 2017 року не зверталась.
Вищезазначеною постановою було не тільки безпідставно повернуто виконавчий документ, а і незаконно знятий арешт з належного боржнику майна 1/4 частини квартири, розташованої за адресою вул. Кузнецова, 40/125 в м. Запоріжжі, яка була арештована державним виконавцем Лаппо І.М. по вищевказаному виконавчому провадженню ще 28 січні 2005 року в зв'язку з наявною заборгованістю по аліментах.
У звязку з зазначеним, ОСОБА_4 просила суд визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізької області ОСОБА_5 від 25 вересня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню № 10257908.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року скаргу задоволено частково.
Визнано дії головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізької області ОСОБА_5 неправомірними.
У скасуванні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом було правильно визнано неправомірними дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження за заявою, яка надійшла поштою від імені стягувача, без перевірки особи, яка її надіслала, але в той же час безпідставно відмовлено у скасуванні зазначеної постанови із посиланням на те, що виконавче провадження було відкрито в подальшому за її заявою від 05.01.2018р, яку вона також не подавала. Вказує, що ці обставини перешкоджатимуть їй стягнути всю заборгованість по аліментам, яка утворилась на час досягнення дочкою повноліття. Тому просила скасувати оскаржувану ухвалу суду в частині відмови у скарзі щодо скасування постанови головного державного виконавця Коцинян М.О. від 25 вересня 2017р. про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню № 10257908.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування.
Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того,
що дії головного державного виконавця Коцинян М.О. були неправомірними, проте підстави для скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу відсутні.
Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так судом встановлено, що з 31.08.1998р. на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходилось виконавче провадження № 10257908 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2235, виданого 22.07.1998р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.07.1998р. і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вищезазначеної заяви 25.09.2017р. головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та припинено чинність арешту майна боржника, а також скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 5).
Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для повернення виконавчого документа, серед яких, зокрема, є подання стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.
Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» визначено повний перелік підстав закінчення виконавчого провадження.
Частиною 2 ст. 42 Закону України визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
У судовому засіданні у суді першої інстанції було досліджено копію заяви, яка була надіслана поштою за підписом ОСОБА_4 20.09.2017р., та встановлено, що вказана заява була направлена на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя простим листом, але жодних обєктивних даних направлення вказаного листа саме ОСОБА_4 державним виконавцем суду не надано.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобо-вязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень,
неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець
зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Проте, заява про повернення виконавчого документу стягувачу, у тому вигляді, в якому вона надійшла до Шевченківського ВДВС, не може бути визнана достовірною та достатньою, навіть за умови подання її самою ОСОБА_4, оскільки вона написана не власноруч стягувачем та подана до відділу ДВС у спосіб, що унеможливлює достовірне встановлення особи, яка її подала.
Отже суд вказував, що з метою забезпечення прав стягувача, державний виконавець Коцинян М.О. зобовязаний був поставити зміст вказаної заяви під сумнів, оскільки направлення такої заяви засобами простої кореспонденції могло бути здійснено не тільки стягувачем, а, навіть, і боржником ОСОБА_6
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що головний державний виконавець Коцинян М.О. не направив стягувачу ОСОБА_4 постанову про повернення виконавчого документу від 25.09.2017 року, як того вимагає закон, рекомендованим листом. У судовому засіданні у суді першої інстанції належних доказів зворотнього державним виконавцем Коцинян М.О. надано не було.
Встановивши вказані обставини суд обґрунтовано визнав такі дії державного виконавця Коцинян М.О неправомірними, але при цьому відмовив у скасуванні винесеної ним постанови від 25.09.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачу, яка стала наслідком цих неправомірних дій.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо неправомірності дій головного державного виконавця Коциняна М.О., та апелянт ухвалу суду в цій частині не оскаржила.
Разом з цим, колегія вважає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню № 10257908, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
04 січня 2018 року стягувачем було повторно предявлено до виконання вищевказаний виконавчий документ на підставі її особистої заяви (а.с. 42).
Відповідно до п. 1 ч. 2. ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується: обєктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями.
Виконавчий документ на підставі заяви стягувача від 04.01.2018р. від імені ОСОБА_4 було повторно предявлено до виконання за наявності заборгованості, яка складала 65 698,04 грн., який було розподілено на державного виконавця Маринченко Є.О.
На його підставі та керуючись ст.ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем 05.01.2018 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55475174 та копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 40-41).
У звязку з наявною заборгованності зі сплати аліментів, державним виконавцем відпо-
відно до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» 05.01.2018р. винесено постанову про арешт майна боржника, за якою на усе майно боржника накладено арешт (а.с. 37-38).
05 січня 2018 року стягувачу було направлено повідомлення державного виконавця, за яким їй було розяснено право на звернення до органів досудового розслідування за фактом невиконання рішення суду про стягнення аліментів відповідно до вимог ст.164 КК України.
08.01.2018р. стягувачем на електронну адресу відділу було направлено банківські реквізити, на які необхідно перерахувати стягнуті з боржника грошові кошти.
В подальшому було встановлено, що боржник мешкає у м. Марганець, про що державним виконавцем Маринченко Є.В. складено відповідний акт, та матеріали виконавчого провадження АСВП №55475174 були передані до Марганецького міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що 05.02.2018р. державним виконавцем Марганецького міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було прийнято виконавче провадження до виконання. Станом на теперешній час, виконавче провадження відкрито та перебуває на виконання Марганецького міського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області за ВП № 55475174.
Суд вважав, що в такому разі права стягувача вже поновлені, і тому не вбачав підстав для скасування постанови від 25.09.2017р.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції скаржник ОСОБА_4 зазначала, що підписи на заяві про повернення виконавчого документу та заяві про відкриття виконавчого провадження були зроблені іншою особою, проте вказані обставини судом не взяті до уваги, оскільки останній вважав, що ОСОБА_4 з заявою за фактом підроблення її підпису до правоохоронних органів не зверталась, експертиз по вказаним фактам не проводилось, а тому такі її ствердження є недоведеними.
Між тим, такі ствердження суду суперечать його ж висновкам про те, що дії державного виконавця щодо неперевірки особи, яка спрямувала заяву про повернення виконавчого документу без виконання, у той час як заборгованість перед нею з боку боржника налічувала 65 698,04 грн., є неправомірними.
А отже, суд, визнавши цей факт доведеним, про що свідчить часткове задоволення скарги ОСОБА_4, безпідставно вважав, що можна обмежитись лише цим.
Проте, вказана оскаржувана постанова має негативні правові наслідки для стягувача, зокрема, після подання ним заяви про повернення виконавчого листа без виконання у разі його повторного пред»явлення до виконання, заборгованість по аліментним зобов»язанням може бути стягнута лише в межах трьох років, а також слід звернути увагу на те, що за вказаною постановою було знято арешт з майна боржника, який фактично реалізував його ( а.с. 10).
Також з матеріалів справи вбачається, що не подавалась ОСОБА_4 і заява про повторне прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки ані постанова про закінчення виконавчого провадження, ані виконавчий лист їй з виконавчої служби не надсилались та не надходили, а тому вона не могла його надати в січні 2018р., коли їй навіть не було відомо про повернення цього виконавчого листа, про що свідчить відповідне листування стягувача з Шевченківським ВДВС ( а.с. 11, 12).
На підтвердження зазначеному свідчить лист головного державного виконавця Коцинян М.О. від 25.09.2017р., у якому адресу ОСОБА_4 було напечатано стару, а зверху в рукописному порядку приписано ту, яка стала відома з її звернень у грудні 2017р. ( а.с. 4). Така ж сама копія того ж листа мається також на а.с. 50, але у ній зазначена лише стара адреса ОСОБА_4 у м. Запоріжжі, у якій вона не значиться зареєстрованою з 03.03.2011р., але не мається її нової адреси у м. Марганці.
Тому, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись із висновком суду в частині визнання дій головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізької області ОСОБА_5 неправомірними, вважає необгрунтованими та непослідовними висновки суду про відмову у скасуванні винесеної ним за цих обставин постанови від 29.05.2017р.
У звязку з зазначеним, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у скасуванні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення скарги ОСОБА_4
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року у цій справі в частині відмови у скасуванні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу скасувати і постановити у цій частині нову ухвалу наступного змісту.
Скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області ОСОБА_5 від 25 вересня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню № 10257908.
В іншій частині ухвала суду не оскаржувалась і не переглядалась.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: