Справа № 368/523/18
Провадження: № 2/368/307/18
Рішення

Іменем України

"05" липня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Салій Я.С.

- з у частю учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

11.04.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якій позивачка проситла суд винести рішення, на підставі якого:

- розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що був укладений 22.09.2008 року та зареєстрований виконавчим комітетом Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис 01;

- залишити їй, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, післяшлюбне прізвище ОСОБА_2;

11.04.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

20.06.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження та призначено справу до судового розгляду на 05.07.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке вібулося 04.07.2018 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви.

На пропозицію суду щодо надання строку на примирення категорично відмовилася, так як на її думку такий строк не буде сприяти становленню сім»ї, так як її давно немає, в зв»язку з тим, що між нею та відповідачем ОСОБА_1 тривалий час існують неприязні відносини, також має бажання виїхати в іншу місцевість в зв»язку з зміною сімейних обставин.

Спорів щодо проживання малолітньої дитини у них немає, - дитина буде проживати з нею.

Майнових спорів у них немає.

Не бажає стягувати судові витрати з відповідача, а тому просить їх залишити за нею.

В підготовчому судовому засіданні, яке вібулося 04.07.2018 року, відповідач ОСОБА_1 позов визнав, йому роз»яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі.

Зазначив, що даний шлюб слід розірвати, так як він вважає, що збереження даного шлюбу лише формально немає перспективи для подальшого проживання його та відповідачки в шлюбі.

Заперечував проти надання терміну на примирення, так як не вбачає доцільності такого терміну, так як досить тривалий час як він, так і позивачка створили інші сім»ї.

На даний час проживає в м. Обухів, з офіційною дружиною відносини не підтримує, так як між ними склалися неприязні відносини, а тому просить суд винести рішення про розірвання шлюбу.

Суд, провівши підготовче судове засідання, вислухавши сторону позивача, яка підтримала позов та наполягала нарозірванні шлюбу, вислухавши відповідача, який позов визнав, заперечував проти надання терміну на примирення, дослідивши матеріали срави, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесального прав.

Що стосується винесення рішення по суті під час підготовчого судового засідання, то суд керувався ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Так, згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у справі у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно, так як в підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 05.07.2018 року, відповідач ОСОБА_1 позов визнав, суд має змогу вирішити спір в підготовчому судовому засіданні.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, та на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Отже, з огляду на місце проживання позивачки ОСОБА_1, та ту обставину, що на її утриманні перебуває одна неповнолітня дитина, то дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - визначення місця слухання спору на розсуд позивачки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

22 вересня 2008 року позивачка ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1, - відповідачем по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії та номер НОМЕР_3, яке видане 22 вересня 2008 року виконавчим комітетом Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець село Шубівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженка село Долина Тлумацького району Івано - Франківської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 22.09.2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 22 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 01.

Прізвище після реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_1.

Дружини - ОСОБА_2.

Від спільного шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження:

- серії НОМЕР_4, яке видане 09 січня 2018 року (повторно) виконавчим комітетом Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Шубівка Кагарлицького району Київської області, про що 09 жовтня 2007 року складено відповідний актовий запис за № 05.

В графі «батьки» зазначено:

Батько - ОСОБА_1, громадянин України, - відповідач по справі.

Мати - ОСОБА_2, - позивачка по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 мали та мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 6 міяців, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, поняття про сім»ю, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають протягом тривалого часу, - більше 6 місяців на різних житлових площах та в різних населених пунктах, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками.

Спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини у сторін немає, - вона залишається проживати з матір»ю, - позивачкою по справі.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та письмових доказів, як позивачка ОСОБА_1, так і відповідач ОСОБА_1 категорично наполягають на розірванні шлюбу, окрім того, суд наголошує на тій обставині, що з метою збереження сім»ї, суд неодноразово, з огляду на наявність неповнолітньої дитини, пропонував сторонам надати термін на примирення строком до 6 - ти місяців, проте, не зважаючи на зусилля суду, примирення між сторонами є неможливим, в зв»язку з тим, що як позивачка, так і відповідач категорично заперечували проти надання терміну на примирення, позивачка вважає, що збереження сім»ї суперечить як її інтересам, так і інтересам їхньої дитини, а відповідач вважає надання терміну на примирення безперспективним з точки зору збереження сім»ї, окрім того, відповідач в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про визнання позову, (про що подав письмове клопотання, яке приєднано до матеріалів справи), також відповідач зазначив, що як позивачка, так і він фактично створили інші сім»ї, в яких на даний час проживають, відповідно, суд вважає, що даний шлюб існує лише формально, та його подальше збереження недоцільно, з урахуванням інтересів сторін, та суперечить моральним засадам суспільства.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім»ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім»ї, напроти, між сторонами існують усталені неприязні відносини, навіть з огляду на їх поведінку в судовому засіданні, окрім того, відповідач визнав, що у нього вже давно фактично існує інша сім»я, в якій він проживає, а також наполягав на тій обставині, що в позивачки є також інший чоловік, з яким вона проживає.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім»я» в розумінні положень СК України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце обопільна воля кожного з подружжя на розірвання шлюбу, що зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 6 - ти місяців, спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини у сторін немає, майнового спору між ними немає, шлюб розривають вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача, та інтересам спільної неповнолітньої дитини.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, позивачка ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви, та в судовому засіданні зазначила, що після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яке отримала після реєстрації шлюбу, - «ОСОБА_2», тому суд приймає рішення про залишення відповідачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, а саме, - «ОСОБА_2», причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка відповідача при вирішенні спору судом не враховується.

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_1, - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 22168335 - 1 від 11 квітня 2018 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору;

Проте, судові витрати слід залишити за позивачкою по справі, - ОСОБА_2, так як позивачка в прохальній частині позовної заяви не вимагала стягувати судові витрати з відповідача ОСОБА_1, окрім того, в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 просила залишити судові витрати за нею, та не стягувати їх з відповідача ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 22 веренся 2008 року виконавчим комітетом Шубівської сільської ради Київської області між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем село Шубівка Кагарлицького району Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5, виданий 23 жовтня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженкою с. Долина Тлумацького району Івано - Франківської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_6, виданий 6 вересня 2016 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7, яке видане 22 вересня 2008 року виконавчим комітетом Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 01 - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженці с. Долина Тлумацького району Івано - Франківської області, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_6, виданий 6 вересня 2016 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, залишити прізвище «ОСОБА_2».

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Закаблук О.В.

Суддя: