ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2787/18
провадження № 2/753/3804/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

сторін:

представника позивача КУРИШКО К.В.

представника відповідача-2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАЛ БАНК" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, суд

в с т а н о в и в :

Позивач Публічне акціонерного товариства « Універсал банк » в особі свого звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту № 054 - 2008 - 601 від 07 березня 2008 року та просив стягнути з відповідачів заборгованість за договором кредиту № 054 - 2008 -601 від 07 березня 2008 року в розмірі 48 473 ( сорок вісім тисяч чотириста сімдесят три ) швейцарських франків 72 сантимів, із яких: - 48 188 швейцарських франків - основної суми заборгованості,

- 284, 84 швейцарських франки - відсотки за користування кредитом;

а також сплачений судовий збір у сумі 19 652 ( дев'ятнадцять тисяч шістсот п'ятдесят дві ) гривні 68 копійок.

В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства " Універсал Банк " , що діє на підставі довіреності від 08 червня 2018 року ( а. с. 200 ІІІ том справи ) Куришко катерина Володимирівна позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Представник відповідача ОСОБА_5, що діє на підставі ордеру серії ВН № 030047 від 19 березня 2018 року ОСОБА_3 заперечив проти задоволення вказаного позову та просив суд відмовити у його задоволенні, зазначивши про припинення поруки.

Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного провадження, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як слідує з матеріалів цивільної справи та встановлено в ході розгляду, Публічне акціонерне товариство « Універсал Банк » с правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства « Універсал Банк » 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів акціонерів, ВАТ « Універсал Банк » було перейменовано в Публічне акціонерне товариство « Універсал Банк », що підтверджується Витягом із статуту ( а. с. 37 ). Між позивачем та ОСОБА_4 07 березня 2008 року було укладено Кредитний договір № 054 - 2008 - 601. Відповідно до умов Кредитного договору, ПАТ « Універсал Банк » зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 54 900, 00 шв. Франки, а Відповідач - 1 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01 березня 2028 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11, 45 % річних За користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 34, 35 % річних ( т.1, а.с. 6-11).

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором Банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме в порядку передбаченому Кредитним договором видав Позичальнику кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку Позичальника ( а .с. 23 ) В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору.

Однак, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України Позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до п. 5. 2. 5. Кредитного договору Банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень, термін повернення кредиту скорочується до дати, вказаної у повідомленні про порушення умов договору, тобто на 61 - й календарний день.

Судом встановлено, що ПАТ « Універсал Банк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, відповідно до умов кредитного договору на підставі письмової заяви відповідача, за погодженням із банком, здійснив видачу кредитних ресурсів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в сумі 54 900 швейцарські франки (а.с. 23, т.1).

Проте, відповідач-1 скористався кредитними ресурсами, але свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, систематично порушує виконання умов кредитного договору, про що попереджався кредитором, однак, до теперішнього часу борг не погашено (а.с. 32-33, т.1).

05 листопада 2015 року Позичальнику була направлена вимога про погашення суми заборгованості . Останній не вчинив жодних дій, що би свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Відтак термін повернення кредиту за Кредитним договором настав достроково.

Ст. 1050 ЦК визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Враховуючи порушення зобов'язань, встановлених Кредитним договором щодо сплати процентів у Позичальника виник обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти. Сума заборгованості за Кредитним договором станом на 10 березня 2016 року складає 48 473 ( сорок вісім тисяч чотириста сімдесят три ) швейцарських франків 72 сантимів, з яких:

- заборгованість по кредиту - 48 188, 88 шв. франки;

- відсотки - 284, 84 шв. франки;

- підвищені відсотки - 0, 00 шв. франки, що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитним договором ( т.1, а. с. 20 - 22)

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають з кредитних правовідносин » від 10 березня 2012 року № 5 у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець ( позичальник ) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам статті 533 ЦК.

Для забезпечення виконання зобов'язань Відповідачем - 1 за Кредитним договором № 054 - 2008 - 601 від 07 березня 2008 року між Позивачем та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 054 - 2008 - 601 - Р від 07 березня 2008 року. Згідно п. 1. 1. Договору поруки, ст. 553 ЦК України Поручитель зобов'язується перед Кредитором боржника відповідати за невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за Кредитним договором. ( т.1, а.с.17-19)

Відповідно до умов вказаного договору поруки (п.1.1.) поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань по кредитному договору. Договір поруки, зазначає обов'язок поручителя безумовного виконання зобов'язань перед Кредитором.

У випадку невиконання позичальником зобов'язань, згідно Договору поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Представник відповідача -2 ОСОБА_3 посилалася на те, що в даному випадку відповідно до вимог ч.1,4 ст.559 ЦК України порука є припиненою, що кредитор не пред»явив вимог до поручителя протягом встановленого законом шестимісячного строку, що сплив цього строку є підставою для припинення поруки, що у разі пропуску кредитором цього строку цей строк поновленню не підлягає, а також зміна розміру нарахованих позивачем основному боржнику відсотків за користування кредитом, що тягне за собою припинення договору поруки. укладеного між позивачем та ОСОБА_5, при цьому додаткова угода до кредитного договору щодо внесення змін не укладається. Суд зобов"язаний самостійно застосовувати положення закону щодо припинення поруки.

Щодо цього слід зазначити наступне.

Кредитний договір укладено 07 березня 2008 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості ( а. с. 20 - 22, т.1 ) вбачається , що у період з 01 липня 2008 року по 31 липня 2008 року, тобто незабаром після укладення кредитного договору, позивач збільшив розмір відсотків за кредитом. Зазначене виходить з простого порівняння сум нарахованих відсотків за кожні 30 днів у період з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2008 року та сум нарахованих відсотків за кожні 30 днів, починаючи з 01 липня 2008 року.

Тобто, якщо у період з 01 квітня 2008 року по 30 червня 2008 року розмір відсоткової ставки у грошовому виразі за кожні 30 календарних днів складає 522, 28 шв. франків, 521, 70 шв. франків, 521, 12 шв. франків відповідно, то починаючи з 01 липня 2008 pоку, 01 серпня 2008 pоку, 01 вересня 2008 pоку цей розмір у грошовому виразі складає 569, 03 шв. франків, 610, 46, шв. франків, 609, 92 шв. франків відповідно.

За тим самим принципом збільшення процентної ставки, порівняно із процентною ставкою за період з 01 квітня 2008 року по 30 червня 2008 pоку, і з 01 жовтня 2008 року .

При цьому, у період з 01 квітня 2008 року до 01 квітня 2009 pоку , тобто календарний рік, позичальник ОСОБА_4 не допускав прострочень платежів, які б дали можливість банку нарахувати підвищені відсотки, які б у грошовому виразі складали більше, ніж приблизно 48 шв. франків ( 569, 03, - 521, 12) .

Єдине прострочення відбулось у період з 01 серпня 2008 року по 15 серпня 2008 року, і за цей період позивач згідно умов п. 1. 1 договору нарахував підвищені відсотки, що у грошовому виразі склало 0, 20 шв. франків ( про цей розмір нарахування позивач зазначив в наданому суду і відповідачу роз'ясненні до розрахунку заборгованості ).

Отже, позивач в односторонньому порядку, у період з 01 липня 2008 року по 31 липня 2008 року змінив розмір нарахованих ним основному боржнику відсотків за користування кредитом, що в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне за собою припинення договору поруки, укладеного між позивачем та ОСОБА_5.

Також, суд звертає увагу на те, що можливість збільшення процентної ставки в односторонньому порядку передбачена пунктом 2. 12 кредитного договору, згідно якої позивач, може збільшити процентну ставку, зазначену у п. 1. 1 договору, якщо він обґрунтовано вважає така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість його кредитних ресурсів. Іншими словами, зміна розміру процентної ставки може відбутись на розсуд позивача, чим він, виходячи з наданого розрахунку до позову, і скористався.

Пунктом 2. 12 договору передбачений і порядок повідомлення позичальника - ОСОБА_4 - про збільшення розміру процентної ставки.

По - перше, це письмова форма повідомлення про таке збільшення.

По - друге, під письмовою формою повідомлення про зміну розміру процентної ставки сторони кредитного договору ( якою не є ОСОБА_5 ) узгодили факт направлення позичальнику повідомлення поштою та / або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ Кредитора та / або іншим способом.

Строки початку дії нової процентної ставки також передбачені цим пунктом договору: на розсуд позивача, тобто або позивач повідомляє позичальника про зміну процентної ставки за 15 днів до календарної дати зміни процентної ставки, або протягом 7 - ми днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки.

Цим же пунктом договору передбачено умову, за якою вважається, що позичальник надав згоду на зміну розміру процентної ставки.

Так, згідно з абзацом третім пункту 2. 12 кредитного договору, факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї суми існуючої заборгованості позичальника за кредитним договором (а саме неповернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки. При цьому додаткова угода до кредитного договору щодо внесення змін не укладається.

Обставина того, що ОСОБА_4 не повернув кредит у повному обсязі, як про це йдеться в пункті 2 .12 договору та продовжував сплачувати підвищений розмір відсотків пояснює відсутність підписаної між сторонами кредитного договору додаткової угоди в цій частині.

-наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості ( а. с. 20 - 22 ) свідчить про нарахування підвищених відсотків,

-в силу умов пункту 2. 12 кредитного договору якщо позичальник погодився з зміною розміру відсотків, укладення додаткової угоди не вимагається,

-ОСОБА_4 погодився сплачувати підвищені відсотки, що доводиться наведеними у розрахунку до позову даними.

ОСОБА_5 не підписувала жодних додатків до договору поруки в частині надання згоди на сплату підвищених відсотків: в силу умов пункту 2. 1 договору поруки згода поручителя на підвищення фінансової відповідальності має бути у письмовій формі.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає, що щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителя погодитися не можна, оскільки вимоги позивача в цій частині не відповідають вимогам закону та є необгрунтованими, тому в цій частині вимог щодо поручителя, слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати - судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись т. ст. 257, 258, 525, 530, 536, 559, 610, 611,623, 1050 ЦК України; ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 43, 76, 81, 83, 89, 211, 263 , 264, 265, 266, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАЛ БАНК" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАЛ БАНК" м. Київ-04114, вул. Автозаводська, 54/19, п/р № 3333 в ПАТ "Універсал Банк", МФО 322001, заборгованість за кредитним договором № 054- 2008-601-Р від 07 березня 2008 року яка на 10.03. 2016 року становить в розмірі 48 473 (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят три) швейцарських франків 72 сантимів, які складаються із :

- 48 188 ( сорок вісім тисяч сто вісімдесят вісім) швейцврських франки- 88 сантимів - заборгованість по кредиту ;

- 284 двісті вісімдесят чотири) швейцарських франки 84 сантимів - відсотки ;

- 0,00 швейцарські франки - підвищені відсотки.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАЛ БАНК" м. Київ-04114, вул. Автозаводська, 54/19, п/р № 3333 в ПАТ "Універсал Банк", МФО 322001, судовий збір в розмірі 19 652 ( дев"ятнадцять тисяч шістсот п"ятдесят дві ) гривень 68 копійок.

В задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАЛ БАНК" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 054- 2008-601-Р від 07 березня 2008 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 08 серпня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК