Справа № 456/2196/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/7594/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Мар`яни Володимирівни, третьої особи відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції про зменшення розміру аліментів та скасування заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції про зменшення розміру аліментів та скасування виниклої заборгованості по сплаті аліментів.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликався на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2015 року по цивільній справі №456/12/15 провадження №22-Ц783/3368/15року, стягнуто з позивача на користь ОСОБА_5, на утримання дочок - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, починаючи з 05.01.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного вище судового рішення Стрийським міськрайонний судом 04.02.2016 року за заявою ОСОБА_4, був виданий виконавчий лист за № 456/12/15. Відповідачка звернула до виконання виконавчий лист, шляхом подання відповідної заяви до відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, на підставі якої державним виконавцем Чорнієм Т.М. було відкрито виконавче провадження. У відповідності до довідки-розрахунку заборгованості з аліментів від 01 липня 2016 року, надана державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_8, заборгованість позивача за аліментами становить 22900 грн. 45 коп. Під час розгляду вказаної вище цивільної справи, предметом розгляду було стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітніх доньок у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку. 13 березня 2015 року суд першої інстанції ухвалив рішення, яким стягнув з позивача на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1286 грн. на утримання доньок - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 05.01.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. 12 червня 2015 року апеляційний суд Львівської області задовольнив частково апеляційну скаргу позивача та змінив рішення Стрийського міськрайонного суду, постановивши нове, яким стягнув з позивача на користь ОСОБА_4. на утримання дочок - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів мого доходу, починаючи з 05.01.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. 30 травня 2016 року Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ, було відмовлено у відкритті касаційного оскарження. Позиція позивача, як батька, була спрямована на досягнення спільного інтересу між позивачем та відповідачкою щодо визначення розміру аліментів необхідних та достатніх для утримання дітей. Враховуючи те, що на момент звернення з цим позовом до суду його матеріальний стан суттєво змінився, оскільки він не отримує дохід, який на момент визначення розміру аліментів становив 2500 грн., а тому позбавлений можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який був встановлений рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2015 року по цивільній справі № 456/12/15, а тому вважає, що слід повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментним обовязком, оскільки така заборгованість виникла не з його вини, а за період перебування у зоні АТО та військовому госпіталі на лікуванні. Так як діти знаходяться на повному державному забезпеченні вважав, що стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини буде достатнім для їх утримання.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Звільнено частково ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами в сумі 16192 (шістнадцять тисяч сто девяносто дві) грн. 17 коп., яка виникла в результаті невиконання ним рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 12.06.2015р. на підставі виконавчого листа №456/12/15 від 04.02.2016р..

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів та стягнення їх з ОСОБА_2 18.07.1976р. народження, з 1/3 частини всіх видів доходів на 1/6 частину всіх видів доходів до досягнення дітьми повноліття на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 12.06.2015р. та звільнення від погашення решти заборгованості в сумі 16192 (шістнадцять тисяч сто девяносто дві) грн. 17 коп., яка виникла станом на 27.11.2017р. відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення проігноровано надані ним докази, а відтак вважає рішення необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що він є інвалідом війни третьої групи і немає можливості працевлаштуватись на роботу за станом здоров'я, його матеріальний стан погіршився, оскільки велика кількість коштів іде на лікування, а пенсії яка йому призначена по інвалідності не вистачає на лікування та утримання своїх доньок. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, зменшити розмір аліментів та повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 32 384 грн..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4 щодо її заперечення, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що в межах даного спору позивачем не доведено обставин, які мали підтвердити той факт, що після ухвалення судового рішення від 12.06.2015 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суттєво змінився його матеріальний стан, оскільки щомісячне грошове утримання ОСОБА_2, під час проходження військової служби становила 2500 грн., а тому у відповідності із ст. 192 СК України, не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, визначених за рішенням суду. Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів дійсно утворилась в період перебування позивача на службі в Збройних силах України в АТО та під час його лікування, а тому прийшов до висновку, що слід зменшити розмір виниклої заборгованості на 16192 грн. 17 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка та відповідач згідно із свідоцтвами про народження серії 1-СГ №339923 від 13.10.2004 року та серії 1-СГ №043775 від 16.02.2006 року, які видані Підгірцівською сільською радою Стрийського району, є батьками ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно з довідками, які видані 09.02.2015 року за №52, 53 КЗ ЛОР «Підгірцівська спеціальна загально освітня школа інтернат І-ІІІ ступенів» діти навчаються у даній школі та знаходяться на повному державному забезпеченні, яке включає в себе - харчування, забезпечення шкільним, канцелярським приладдям, сезонним одягом, взуттям, спідньою білизною.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12.06.2015 року встановлено, що з позивача - ОСОБА_2, слід стягувати щомісячно на користь відповідача - ОСОБА_4, на утримання дочок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, починаючи з 05 січня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Як встановлено судом, на даний час позивач офіційно не працевлаштований.

Відповідно до довідки розрахунку, виданого Стрийським міськрайонний відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дочок станом на 30.10.2017 року становить 32384,34грн.

Згідно з ст. 223 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на момент винесення рішення) в разі набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру платежів.

Як вбачається із змісту позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_2 просить про зменшення розміру присуджених до стягнення аліментів з 1/3 до 1/6 частин, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття у звязку із зміною матеріального стану.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Підставою для зміни розміру аліментів може бути зміна матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, зміна матеріального стану дитини, погіршення чи поліпшення здоров'я однієї зі сторін тощо.

Згідно з роз'ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, перебував на службі в Збройних силах України та брав участь у АТО на території Донецької та Луганської областей. Внаслідок виконання ним бойових завдань, 08.02.2015 року, отримав міно-вибухову травму ЗЧМТ, струс головного мозку та тривалий час перебував на лікуванні у військовому госпіталі. У звязку із пораненням та тривалим лікуванням, його визнано інвалідом третьої групи.

Згідно довідки виданої Стрийським обєднаним управлінням ПФУ Львівської області від 15.11.2017 року, ОСОБА_2, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області, як пенсіонер, та розмір його пенсії складає за вересень 2017 року становить 2952 грн. 00 коп.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 182 СК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.(ч.2 ст. 182 СК України).

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин і ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення мінімальний розмір аліментів на одну дитину не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В подальшому, Законом України №2037-У111 від 17.05.2017 року внесено доповнення до статті 182 СК України, яку доповнено пунктом 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; та пунктом 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Вищезгаданим законом внесено зміни і до ч.2 ст. 182 СК України і встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, після ухвалення судом першої інтонації оскаржуваного рішення, збільшився, а не зменшився мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Матеріалами справи підтверджується, що у звязку з тим, що ОСОБА_2 не працевлаштований та не отримує постійного заробітку, однак отримує пенсію, він сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу та такий щомісячний розмір аліментів становить всього 984 грн., що на думку колегії суддів для позивача є спроможною сумою.

За таких обставин колегія суддів погоджується судом першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобовязання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відтак враховуючи матеріальні потреби дочок, недоведеність позивачем суттєвої зміни матеріального становища після ухвалення рішення суду від 12.06.2015 року, зважаючи на останні зміни в законодавстві щодо розміру стягуваних аліментів та з врахуванням становища обох сторін і так є практично мінімальним від встановленого законодавством, а тому не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріальний стан ОСОБА_2 з часу ухвалення Апеляційним судом Львівської області рішення від 12.06.2015 року про стягнення аліментів погіршився є необґрунтованими, оскільки доказів, які б підтверджували зміну матеріального становища позивача, зокрема погіршення його становища, після початку стягнення аліментів на утримання дітей, останнім не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів дійсно утворилась в період перебування позивача на службі в Збройних силах України в АТО та під час його лікування та прийшов до висновку, що слід зменшити розмір виниклої заборгованості на 16192 грн. 17 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів на підтвердження обставин, передбачених ст. 197 СК України, що б доводили підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментах ОСОБА_2, а саме наявність тяжкої хвороби або інші обставини, що має істотне значення, позивачем не наведено, а тому суд першої інстанції вірно врахував пріоритет інтересів дітей, та вірно виходив з того, що позивач не бере участі у вихованні дітей, у їх матеріальному забезпеченні та частково звільнив ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами в сумі 16192 грн. 17 коп., яка утворилась в період перебування позивача на службі в Збройних силах України в АТО та під час його лікування.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відтак, на думку колегії суддів, рішення районного суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності і присуджений ним розмір аліментів відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.07.2018 року

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_9