Ухвала

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1361/11

провадження № 61-32814 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика Олега Івановича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд зі скаргою на протиправні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика О. І.

Скарга мотивована тим, що відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 липня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2012 року, стягнуто з ОСОБА_7 на його користь 896 000 доларів США та 1 515 000 грн. боргу за укладеними сторонами договорами позики, що в гривневому еквівалентів відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 8 629 240 грн та 1 820 грн. на відшкодування судових витрат у справі. Виконавчий лист виданий Залізничним районним судом м. Львова 11 січня 2013 року та відкрито виконавче провадження у справі. 27 квітня 2017 року у виконавчому провадженні державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначив ряд дій, які ним були вчинені, вважаючи що вказані заходи є повними і виявити майно боржника є неможливим. Однак, вчинені державним виконавцем дії є недостатніми для повернення виконавчого документа стягувачу та не відповідають Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубика О. І. щодо повернення стягувачу виконавчого документа, виданого Залізничним районним судом м. Львова 11 січня 2013 року у справі, та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубика О. І. від 27 квітня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Львівської області

від 15 березня 2018 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Визнано протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубика О. І. щодо повернення виконавчого документа стягувачу, виданого Залізничним районним судом м. Львова 11 січня 2013 року у справі № 2-1361/11.

Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубика О. І. від 27 квітня 2017 року у виконавчому провадженні 50871238 про повернення виконавчого документа стягувачу.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2018 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить вказані ухвалу та постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 383 ЦПК України (2004 року) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом статтей 1, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Задовольняючи скаргу, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що державний виконавець не довів того, що він вжив всіх необхідних заходів, передбачених законодавством, для виконання рішення суду, а тому постанова про повернення виконавчого документа стягувану не може вважатися правомірною.

Доводи касаційної скарги про те, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика ОлегаІвановича відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников