Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 382/672/16-ц

провадження № 61-17997св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: Яготинська міська рада Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1,

представник Яготинської міської ради Київської області - Третяк Олена Сергіївна,

представники ОСОБА_3: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представникОСОБА_2 - ОСОБА_7,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_8, на рішення Яготинського районного суду Київської області

від 08 лютого 2017 року у складі судді Бурзель Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Кашперської Т. Ц., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Яготинської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько

ОСОБА_9 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За життя, 13 листопада 2001 року, ОСОБА_9 залишив заповіт, яким належне йому на час смерті майно, в тому числі 30/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, заповів їй.

Посилаючись на те, що у визначений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на нього, у зв'язку із чим просила суд встановити, що ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, володів за життя житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за вказаною адресою.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 30 червня

2016 року до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено ОСОБА_2

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права на обов'язкову частку у спадщині.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько

ОСОБА_9, який заповів 3/10 житлового будинку АДРЕСА_2, в тому числі й все своє майно дочці ОСОБА_1

Висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 28 січня

2016 року йому встановлено третю групу інвалідності, тому вважав, що він має право на обов'язкову частку у спадщині померлого батька.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право на обов'язкову частку у спадщині на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року прийнято позов ОСОБА_2 та об'єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 08 лютого

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_9 за заповітом, у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може через відсутність у неї оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно, крім того, у правовстановлюючому документі номер будинку, що входить до складу спадщини, вказано 19, проте фактично будинок має АДРЕСА_1, тому позовні вимоги

ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 підлягають задоволенню. Разом з тим, вимога ОСОБА_1 про встановлення факту володіння ОСОБА_9 на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 є необґрунтованою, оскільки така вимога не може бути заявлена від імені померлої особи, крім того, право власності ОСОБА_9 ніким не оспорюється.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив із того, що для отримання права на обов'язкову частку у спадщині, обставини, які є підставою виникнення права на обов'язкову частку, мають існувати на час відкриття спадщини. Оскільки втрата працездатності ОСОБА_2 встановлена згідно довідки МСЕК вперше з 21 січня 2016 року, а спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1, то підстави для задоволення його позову відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Яготинського районного суду Київської області від 08 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відносно того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_9 за заповітом, у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 є законними та обґрунтованими.

У касаційнійскарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України, ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_8,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Посилалась на те, що неправильно залучені за ініціативою суду за первісними позовними вимогами третіми особами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, оскільки за цими вимогами вони можуть бути належними відповідачами, як спадкоємці за законом, і права третіх осіб у справі (залежно від їх виду) Спір про визнання права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини і щодо якого не отримано свідоцтво про прийняття спадщини, не підлягає розгляду судом. Крім того, спадкоємець ОСОБА_2, перебуваючи у місці виконання покарань, внаслідок хронічних захворювань мав постійне порушення функціонального стану організму, що визначали факт тимчасової втрати працездатності. У зв'язку із порушенням вимог закону зі сторони адміністрації пенітенціарної служби останній не мав можливості повноцінно оформити інвалідність.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та

30/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

13 листопада 2001 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким належне йому на час смерті майно, в тому числі 30/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, заповів ОСОБА_1

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2

Усі спадкоємці у встановлений статтею 1270 ЦК України строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини.

Відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку, про те, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_9 за заповітом, у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не мало можливості через відсутність у неї оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно, а також у правовстановлюючому документі номер будинку, що входить до складу спадщини, вказано № 19, проте фактично будинок має АДРЕСА_1, у зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 задоволено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли до правильного висновку про те, що для отримання права на обов'язкову частку у спадщині, обставини, які є підставою виникнення права на обов'язкову частку, мають існувати на час відкриття спадщини, однак згідно довідки МСЕК втрата працездатності ОСОБА_2 була вперше встановлена з 21 січня 2016 року, а спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час смерті спадкодавця він не мав права на обов'язкову частку у спадщині померлого.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк