Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/12682/17

провадження № 61-10119св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Юзькової О. Л. від 17 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва вскладі суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., від 31 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про несвоєчасне повернення гарантованої суми коштів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно депозитного договору від 16 травня 2016 року № 0045038 в ПАТ «Платінум Банк» (далі - банк), який ліквідовано Національним банком України, позивач мав право на отримання з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму, передбачену Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте, в час визначений законом позивач не був включений до списку (реєстру) осіб, які такі виплати будуть отримувати. З 21 лютого 2017 року по 03 березня 2017 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до банка-агента з намаганням отримати належні кошти та 03 березня 2017 року був змушений письмово звернутися до уповноваженої особи Фонду із заявою про виплату гарантованих коштів.

Посилаючись на те, що Фонд порушив вимоги статті 28 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв`язку із чим позивач отримав гарантовані кошти лише 23 березня 2017 року, що, на думку позивача, на 30 днів пізніше ніж визначено чинним законодавством України, останній просив суд стягнути на його користь з відповідача 2 958,90 грн - 18 % річних від банківського вкладу відповідно до частини першої статті 225 ГК України , 493,13 грн - 3 % річних від банківського вкладу згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України, 180 000 грн пені в порядку статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на момент початку процедури виведення Фондом банку з ринку дія спірного договору банківського вкладу була не закінчена. При цьому, строк для повернення позивачу гарантованої суми вкладу згідно з положеннями закону починається з 24 лютого 2017 року, тобто після прийняття рішення про ліквідацію ПАТ «Платинум Банк». Фонд не порушив вимоги статті 28 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та розпочав виплату відшкодування коштів не пізніше 30 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Зазначено, що виплата позивачу гарантованої суми вкладу здійснена 23 березня 2017 року, у зв`язку із чим останній належним чином не довів порушення своїх прав.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у даній справі у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не звернули уваги на фактичні обставини даної справи. Процедура ліквідації банку розпочалась 11 січня 2017 року, а згідно положення статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Тому, на думку скаржника, банк мав обов`язок виплатити йому вклад до 11 лютого 2017 року. Суди, на думку скаржника, невірно дослідили надані сторонами докази та невірно застосували норми матеріального та процесуального права.

У березні 2018 року представник Фонду - Герасименко Т. В., подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Зазначено, що процедура ліквідації банку розпочалась 24 лютого 2017 року, тобто на наступний день після рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк». Рішення про початок процедури ліквідації банку прийнято виконавчою дирекцією фонду 24 лютого 2017 року. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетним у застосуванні для вирішення спірних правовідносин. Порядок та черговість відшкодування коштів за вкладами Фондом врегульовано Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, який затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

09 серпня 2012 року № 14, у відповідній редакції (далі - Положення). Фонд виконав вимоги указаного Закону та Положення і розпочав виплату відшкодування коштів вкладникам не пізніше 30 робочих днів. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з відповідача 2 958,90 грн - 18 % річних від банківського вкладу відповідно до частини першої статті 225 ГК України, 493,13 грн - 3 % річних від банківського вкладу згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України, 180 000 грн пені в порядку статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судами встановлено, що 16 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платінум Банк» було укладено договір № 00455038 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» відповідно до умов якого позивач розмістив грошові кошти у розмірі 210 000 грн.

Дата повернення вкладу - 15 листопада 2017 року.

Згідноп. 3.2. договору сторони не передбачили можливість дострокового повернення суми вкладу.

На підставі рішення Національного банку України №14 рп/БТ «Про віднесення ПАТ «Платінум Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 11 січня 2017 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платінум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року №95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платінум Банк» виконавчою дирекцією Фонду 24 лютого 2017 року прийнято рішення № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платінум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, і визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 8 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок виплати гарантованої суми передбачений статтями 26, 27, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з яких вбачається, що такі виплати здійснюються після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників неплатоспроможного банку на підставі наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів переліку вкладників.

При цьому, відповідно до положень статті 27 зазначеного Закону, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку та протягом шести днів з дня отримання такого рішення виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що Фондом порушені строки виплати йому передбаченої гарантованої суми, які зазначені у статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд повідомив, що станом на день запровадження у банку тимчасової адміністрації в ПАТ «Платинум Банк» було 765 264 рахунків у базі даних про вкладників.

Судами встановлено, що Фонд почав процедуру виведення Фондом банку з ринку після рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року №95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платінум Банк» та рішення виконавчою дирекцією Фонду № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платінум Банк» від 24 лютого 2017 року.

Виплата граничної суми коштів за спірним договором здійснена 23 березня 2017 року.

ОСОБА_1 не надав судам попередніх інстанцій належних та допустимих доказів порушення Фондом положень статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв`язку із чим не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які він посилався при зверненні до суду із даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що у даній справі Фонд не порушив вимоги статті 28 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та розпочав виплату відшкодування коштів не пізніше 30 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку та урахувавши, що позивач належним чином не довів порушення своїх прав відповідачем, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 2 958,90 грн - 18 % річних від банківського вкладу відповідно до частини першої статті 225 ГК України , 493,13 грн - 3 % річних від банківського вкладу згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України, 180 000 грн пені в порядку статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи щодо виплати позивачу гарантованої суми вкладу протягом строку, який не перевищує 30 днів з моменту початку процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» не мають правового значення для правильного застосування статті 28Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки положення цієї статті, на які посилався позивач, не встановлюють строк, в межах якого Фонд зобов`язаний здійснити повну виплату передбаченої Законом гарантованої суми вкладу.

Доводи касаційної скарги про початок процедури ліквідації банку з 11 січня 2017 року спростовуються змістом рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року №95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платінум Банк» та рішення виконавчою дирекцією Фонду № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платінум Банк» від 24 лютого 2017 року, матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

У зв`язку із зазначеним є безпідставними також доводи скаржника про те, що банк мав обов`язок виплатити йому вклад до 11 лютого 2017 року.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (вимоги частини другої статті 410 ЦПК України).

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В. С. Висоцька

С. Ю. Мартєв