Справа № 2-2383/10 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/2498/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Цапа П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2018 року у справі за поданням Головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2018 року Залізничний Відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обгрунтування подання покликався на те, що на виконанні у Залізничному Відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження ВП № 55232381 з виконання виконавчого листа № 2-2383/2010, виданого 08.06.2011 р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 3025920,00 грн. на користь ПАТ «Універсал Банк».

Постановою державного виконавця від 23.11.2017 р. відкрито виконавче провадження та скеровано копії такої постанови боржнику. В результаті проведення державним виконавцем заходів було встановлено, що згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, а також про осіб-боржників, які отримують пенсії, боржник не працює та пенсії не отримує. Згідно відповіді Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками, а також про джерела отримання доходів, боржник відкритих рахунків у банках не має та доходів не отримує. Згідно відповіді ГУ Держпраці у Львівській області від 30.11.2017 р. за ОСОБА_1 не зареєстровано рухомого та нерухомого майна, що підлягає реєстрації та взяттю на облік відповідно до наданих повноважень.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Львівській області земельних ділянок у власності або користуванні ОСОБА_1 на території області не зареєстровано. Згідно Інформаційної довідки з ДРРПНМ, РПВНМ, ДРІ, ЄРЗВОНМ нерухомого майна, належного боржнику на праві власності, не зареєстровано. Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.12.2017 р. ОСОБА_1 систематично перетинає державний кордон України.

Станом на день звернення до суду боржником заборгованість згідно вищезгаданого виконавчого документу не погашено, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього зазначеним вище рішенням. Просив винести ухвалу, якою тимчасове обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2018 року подання Залізничного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по виконанню виконавчого листа № 2-2383/2010, виданого 08.06.2011 р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 3025920,00 грн. на користь ПАТ «Універсал Банк».

Дану ухвалу оскаржив боржник ОСОБА_1 ..
В апеляційній скарзі, зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою, яка порушує його права передбаченні Конституцією України, а також міжнародними правовими актами. Зокрема покликається на те, що на момент звернення до суду із поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду не був підтверджений належними доказами, а відтак подання про обмеження його у праві виїзду за межі України вважає незаконним та необґрунтованим. Крім того, вказує, що сам факт наявності невиконаних зобов`язань не може бути підставою для встановлення обмеження особі у праві виїзду за межі України. Також, судом першої інстанції не враховано, що державним виконавцем належним чином не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду за кордон. В межах виконавчого провадження накладено арешт на майно та кошти боржника та заборонено відчуження рухомого майна, що є достатнім для забезпечення виконання рішення суду.

Враховуючи наведене просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвали нову, якою у задоволенні подання Головного державного виконавця Залізничного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України - відмовити.
В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи від сторін не поступило, поважності причин неявки в судове засідання ними не надано, а тому в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у боржника невиконаного зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. ( а.с.22)

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Залізничному Відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження ВП № 55232381 з виконання виконавчого листа № 2-2383/2010, виданого 08.06.2011 р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 3025920,00 грн. на користь ПАТ «Універсал Банк»

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно п. 19 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У відповідності до ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань. Громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 ч. 1 цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду. Сам по собі факт наявності заборгованості не може бути підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний довести ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду та зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішення суду.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за доведення факту ухилення від їх виконання.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст. 441 ЦПК України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення.

Застосування обмеження у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно застосовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , Головний державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, що полягає в умисній його бездіяльності чи свідомому невиконанні ним відповідних зобов`язань.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає передчасним висновок суду про наявність підстав для задоволення подання Головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 .

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2018 року- скасувати, у задоволенні подання Головного державного виконавця Залізничного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовити.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання Головного державного виконавця Залізничного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.08.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета