Справа № 653/3214/17
Провадження № 2/653/393/18
"30" травня 2018 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді - Венглєвської Н.Б.,
секретаря - Копєйко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Генічеськ справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник відповідач ОСОБА_1 у своїх відзиві просила суд в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що позивачем було пропущено строк подачі позовної заяви згідно законодавства України. Крім того позивачем не надано допустимих доказів того, що вона отримувала грошові кошти, а тому і розрахунок заборгованості є безпідставним. Згідно цього, наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не підтверджений жодними належними доказами.
У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши під час звернення до суду, заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані сторонами пояснення, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 09.03.2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Таким чином між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, на підставі укладеного кредитного договору, який складається з анкети заяви від 09.03.2011 року.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 є зобов'язальними, і регулюються нормами ЦК України.
Щодо позиції відповідача, щодо того, що вказаний кредит вона не брала, то судом критично сприймаються її доводи, оскільки вони належним чином не мотивовані. Так відповідно до ст.. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Що стосується застосування строків позовної давності, зробленою відповідачем в ході судового розгляду справи, то суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а повернення кредитних коштів в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії договору.
Відповідно до Умов надання споживчого кредиту та заяви про видачу відповідного кредиту строк дії договору становить 12 місяців та останній платіж за кредитом мав відбутися 09.03.2012 року.
Разом з тим, перебіг позовної давності відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку.
Згідно розрахунку заборгованості, останні платіж був 03.10.2014 року, у той час як позов був поданий 14.09.2017 року, а тому строки не були пропущеними.
З досліджених судом доказів вбачається, що дійсно внаслідок порушення відповідачем зобов'язань за відповідною угодою, право позивача було порушено та він у свою чергу вимагає повернення грошових коштів разом з належними до сплати відсотками, пенею, штрафами та комісією. Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача про стягнення суми заборгованості у вказаному розмірі не може бути задоволена у повному обсязі, виходячи з наступного.
В матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування відповідачу ОСОБА_1 пені за користування кредитом. Так в позовній заяві та доданому розрахунку міститься вимога про стягнення заборгованості по пені за користування кредитом в розмірі 3200 грн., та штрафи - фіксована частина - 500 грн., та процентна складова - 2933.49 грн.
Крім того, судом встановлено, додані позивачем до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП 2010 - 256 від 06.03.2010 року, ОСОБА_1 не підписані.
Умовами обслуговування, які визначені у п. 2.1.1.2. Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що для надання послуг банку клієнту видається картка, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної у заяві. Після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку пред'явлених документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Отже, банком визначено порядок надання банківських послуг викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, і передбачає обов'язковість укладання договору у письмовій форми шляхом підписання клієнтом складових такої форми кредитного договору, а саме, заяви, пам'ятки, довідки про умови кредитування.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час отримання картки, підписала лише анкету-заяву. Доказів про підписання відповідачем пам'ятки клієнта, довідки про умови кредитування чи витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком не надано.
Згідно положень статей 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Частина 1 ст. 634 ЦК України, вказує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частинами першою та другою ст.. 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частина друга ст.. 207 ЦК України, передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами.
Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства.
Відповідно до вимог ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 81, 84 ЦПК України, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві.
Аналіз приведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобов'язання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов'язань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами.
Представлена банком анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписана ОСОБА_1 не містить ознак узгодження в письмовій формі умов, щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, а представлені Тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правил надання банківських послуг, які всупереч вимогам статей 207, 1055 ЦК України та частини 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не підписані відповідачем, а також не містять дати, коли вони були складені й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Правила складають частину укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву. У зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору та вони не доводять про досягнення між сторонами по справі домовленості щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу на умовах визначеними цими документами.
Також слід зазначити, що незважаючи на те, що умови викладені в анкеті-заяві містять ознаки договору приєднання, який передбачає приєднання до запропонованих умов, встановлених однією стороною - банком, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, на що посилається у позові ПАТ КБ «ПриватБанк», ці обставини не дають підстав для визнання їх складовою договору банківських послуг, про який ведеться мова у анкеті-заяві, у разі відсутності на них підпису іншої сторони, яка приєднується. Ознакою такого договору є відсутність у сторони, що приєднується можливості приймати участь у визначені умов договору, але сторона - приєднання не позбавлена законом права його підписати, чим підтверджує свою згоду на укладання договору на таких умовах. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.
Аналізуючи вище вказані положення Умов та правил, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції україни та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Доводи позивача про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, який складається не лише із заяви позичальника, а і з Умов та Правил надання банківських послуг, а також з Тарифів, не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку пені, комісії та штрафів за порушення умов виконання кредитного договору, так як банком не доведено, що у договорі передбачалась відповідальність відповідача за невиконання його умов. А сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить.
За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафів має бути відмовлено.
Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст.. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 258, 610, 611, 612, 625, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" - задовольнити частково.
В іншій частині заявленого позову відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення,шляхом подачі апеляційної скарги до Генічеського районного суду Херсонської області.
Суддя : Н.Б.Венглєвська