справа № 165/1204/18
провадження №2/165/477/18
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Пилипчук М.В..,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду у м. Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Волинської області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про зняття арешту та заборони відчуження майна,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду за позовом до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Волинської області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про зняття арешту та заборони відчуження майна. Вимоги мотивує тим, що рішенням Нововолинського міського суду від 15 січня 2015 року у цивільній справі №165/2997/14-ц було стягнуто з неї в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 липня 2010 року в розмірі 13227 грн. 91 коп. На виконання даного рішення було відкрите виконавче провадження №49067080 у Нововолинському МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 жовтня 2015 року винесену головним державним виконавцем Капітанюком С.С. було накладено арешт на все майно, що належить позивачу в межах суми звернення стягнення 13227,91 грн. та заборонено здійснення відчуження будь-якого майна, яке їй належить. Дана постанова про арешт майна боржника була зареєстрована у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 травня 2016 року, номер запису про обтяження №14545756 (спеціальний розділ).

11 січня 2018 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 23 липня 2010 року та погоджено, що сума заборгованості за даним кредитним договором становить 12000 грн., інша заборгованість була прощена. 12 січня 2018 року ОСОБА_3 було оплачено заборгованість в повному обсязі, про що 20 січня 2018 року була видана довідка, якою підтверджено, що заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутня. Стверджує, що рішення Нововолинського міського суду від 15 січня 2015 року у цивільній справі №165/2997/14-ц фактично виконане.

Вказує, що 22 січня 2018 року вона звернулася із заявою до Нововолинського ВДВС ГТУЮ у Волинській області про зняття арешту та надала квитанцію про сплату заборгованості та відповідну довідку про погашення заборгованості. 26 січня 2018 року позивачу було відмовлено у знятті арешту, у звязку із тим, що у відділі відкритих виконавчих провадження відсутній на виконанні даний виконавчий лист. Зазначає, що наявність арешту істотно обмежує та порушує права власника нерухомого майна щодо можливості користування та розпорядження належним майном, зняття арешту можливе лише за відповідним судовим рішенням. Тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом порушенного права.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, Пояснила, що у ОСОБА_3 відсутня заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк», про що підтверджено віджповідними довідками банку. Зазначила, що арешт на майно позивача із заборроною його відчуження накладався державним виконавецм з метою забезпечення виконання боргових зобовязань ОСОБА_4, які існували у позивача перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на жовтень 2015 року. У 2017 році державним виконавцем виконавчий лист виданий на підставі рішення суду від 15.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 13227,91 грн. був повернутий стягувачу із правом повторного пред?явлення виконавчого документа у встановлені законом строки. 11.01.2018 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 23.07.2010 року, та 12.01.2018 позивач на виконання умов додаткової угоди повністю погасила борг перед банком. У позивача не існує інших зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк», виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь АТ КБ «Приватбанк», у ВДВС немає, потреба у арешті майна позивача, як забезпечення зобовязань перед банком, відпала, тому ОСОБА_3 просить скасувати арешт на належне їй все майно із забороною його відчуження, що накладений постановою від 29.10.2015 року головного державного виконавця ВДВС ОСОБА_5, оскільки відповідач самостійно не здійснив вказані дії, внаслідок чого порушено права власника ОСОБА_3

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, по суті спору покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підсьав наведених у відзиві. Крім того, на думку представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача АТ КБ «Приватбанк», з огляду на роз?яснення що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року, до справи позивачем залучений неналежний відповідач. В судовому засіданні преждсьавник третьої особи не заперечив тієї обставини, що ОСОБА_3 не має боргових зобов?язань перед банком, пояснив, що після повернення стягувачу - банку виконавчого листа у 2017 році, вказаний виконавчий документ повторно не направлявся стягувачем для примусового виконання, оскільки борг був погашений позивачем добровільно. Попри наявні встановлені судом об?єктивні, фактичні обставини, вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, оглянувши матеріали цивільної справи 165/2997/14-ц, дослідивши матеріали позову, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов до висновку , що позов є підставним і підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що квартира №19 в будинку №12 на 5-мікрорайоні в м. Нововолинську Волинської області належить на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 09.11.2017 року.

На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 49067080 від 29.10.2015 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції ОСОБА_5 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу, в межах суми звернення стягнення, що становить всього 13227,91 грн. (а.с.12)

16 листопада 2017 року за №23478632 реєстратором внесено до реєстру запис про арешт всього нерухомого належного ОСОБА_3 майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13).

При зверненні позивача із заявою до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області останній повідомлено, що виконавче провадження №49067080 було відкрите по виконавчому листу № 165/2997/14-ц, що виданий 15.01.2015 року Нововолинським міським судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 13227,91 грн. (а.с.11). Так як виконавче провадження завершене на підставі п.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", позивачу відмовлено в знятті арешту з майна. На даний час борг перед АТ КБ "ПриватБанк" погашено в повному обсязі, кредит закрито.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент накладення арештів) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

У відповідності до ст. 59 Закону майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України, кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Її право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.ст.321, 383, 386 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

У відповідності до ст 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ч.1, 2 Цивільного кодексу України "Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом".

У відповідності до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника, так як накладення арешту на майно, позбавило її права розпорядитися майном, що є одним із невідємних критеріїв власності.

Отже, аналізуючи норми закону та надані сторонами докази на підтвердження вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

При цьому суд не бере до уваги твердження представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для задоволення вимог ОСОБА_3, в тому числі стосовно залучення до справи позивачем неналежного відповідача, оскільки представник третьої особи не довів свою позицію належними доказами, а доводи позивача, на думку суду, є обгрунтованими, і в судовому засіданні представник третьої особи їх не заперечив .

З метою захисту права власності позивача, за відсутності на даний час підстав для його обмеження, в т.ч. шляхом заборони відчуження належного ОСОБА_3 майна, суд позов задовольянє у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.259,263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.319 ч.1, 321 ч.1,2 Цивільного кодексу України,Закону України "Про виконавче провадження" , суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати арешт та заборону відчуження на все належне ОСОБА_3 нерухоме майно, накладений згідно з постановою державного виконавця Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції у Волинській області від 27 квітня 2014 року в межах виконавчого провадження №49067080: номер запису обтяження в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №14515756 від 18 травня 2016 року, реєстратор ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Нововолинський міський суд Волинської області до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук