Постанова

Іменем України

16 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 592/3691/17

провадження № 61-31555 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 вересня 2017 року у складі судді Князєва В. Б., ухвалу апеляційного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Криворотенка В. І., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просила провести перерахунок суми боргу за договорм позики в розмірі 20000 доларів США по курсу Національного банку України; присудити будинок та земельну ділянку, площею 0,438 га, по АДРЕСА_1, в рахунок погашення вказаного боргу.

Позов мотивовано тим, що 28 серпня 2006 року позивач уклала зі своїм рідним братом ОСОБА_8 договір позики, згідно з яким передала в борг останньому 20 000 доларів США, що на день укладення договору за курсом Національного банку України складало 101 000 грн. У встановлений строк ОСОБА_8 борг не повернув. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2007 року з ОСОБА_8 стягнуто на користь позивача борг за вказаним договором та судові витрати у загальній сумі 102040 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Єдиним спадкоємцем є його син ОСОБА_8, який успадкував будинок АДРЕСА_1.

Оскільки борг за договором позики не повернуто, позивач звернулася до суду з позовом про проведення перерахунку суми боргу за курсом Національного банку України, у зв'язку з інфляційними втратами та присудження вищевказаного будинку на її користь в рахунок погашення боргу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_5 не є належним відповідачем у даній справі, а вимоги заявлені до ОСОБА_8 про перерахунок суми боргу у розмірі 20 000 доларів США по курсу Національного банку України та передачі в рахунок сплати боргу будинку АДРЕСА_1, є безпідставними.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені ними рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована посиланнями на обставини, якими позивач обґрунтовувала заявлений нею позов, зокрема щодо передачі у позику коштів у доларах США, їх неповернення протягом тривалого часу та їх знецінення. Позивач вважає, що суди попередніх інстанцій цих обставин не врахували.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 28 липня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_8 у борг грошові кошти у сумі

101 000 грн, що по курсу Національного банку України на день посвідчення цього договору складало 20 000 доларів США.

Згідно договору купівлі-продажу від 27 січня 1999 року, ОСОБА_8 здійснив купівлю житлового будинку АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці, площею 438 кв.м.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2007 року позов ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 28 липня 2006 року задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача 101 000 грн боргу та 1040 грн судових витрат.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2012 року замінено сторону виконавчого провадження з ОСОБА_8 на його спадкоємця - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на той час був неповнолітнім, для подальшого виконання виконавчого листа від 03 липня 2007 року, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення боргу та судових витрат на користь ОСОБА_4 у розмірі 102 040 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2013 р за колишньою дружиною померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_5 визнано право власності на ? частину житлового будинку та ? частину господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1.

За вищевказаним виконавчим листом на користь позивача із заробітної плати відповідача ОСОБА_6 здійснюються відрахування на погашення боргу за договором позики, стягнутої рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2007 року.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_5, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд правильно виходив з того, що

ОСОБА_5 є неналежним відповідачем за позовними вимогами, заявленими позивачем у цій справі, оскільки єдиною стороною договору позики з позивачем був ОСОБА_8 і саме з нього стягнуто суму боргу судовим рішенням. Позивач фактично просить замінити боржника у зобов'язанні ОСОБА_8, у тому числі й на ОСОБА_5, хоча згідно ухвали суду від 31 січня 2012 року питання заміни сторони виконавчого провадження про стягнення боргу на користь позивача вже було вирішено.

Статтею 526 ЦК Українивстановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1218 ЦК Українивстановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги про перерахунок суми боргу в розмірі 20 000 доларів США по курсу Національного банку України у зв'язку з інфляційними втратами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що після набрання рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2007 року законної сили, у відповідача виник обов'язок сплатити саме ту суму боргу та у тій валюті, яка вказана у цьому рішенні, зокрема борг у сумі 101 000 грн, оскільки позивачем було визначено зобов'язання в національній валюті - гривні, а не в доларах США.

У боржника виник обов'язок виконати рішення суду та у випадку його невиконання - додатково сплатити кредитору визначені статтею 625 ЦК України суми, як форми відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_8 до його спадкоємця ОСОБА_6 перейшов обов'язок по сплаті ОСОБА_4 грошових коштів не в доларах США, а саме у національній валюті - гривні у загальній сумі 102 040 грн, стягнутих зі спадкодавця на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2007 року.

За змістом вказаного судового рішення, звертаючись з позовом до ОСОБА_8, в заявлених позовних вимогах позивач просила стягнути з відповідача суму боргу за договором позики саме у національній валюті у розмірі 101 000 грн, а не в іноземній валюті, і саме в межах заявлених позовних вимог було ухвалено рішення суду від 18 червня 2007 року.

Встановивши, що будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою, площею 438 кв. м, не були предметом забезпечувального зобов'язання договору позики, укладеного 28 липня 2006 року між позивачем та ОСОБА_8, при цьому є таке, що набрало законної сили рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2007 року про стягнення боргу за цим договором, яке підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», зокрема і правонаступником боржника, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про присудження цього нерухомого майна на її користь в рахунок погашення боргу.

Доводи касаційної скарги позивача зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів і обставин, які на її думку можуть були підставою для визнання за нею права власності на спірний будинок та земельну ділянку.

Разом з тим, докази і обставини, на які посилається позивач, були предметом дослідження та оцінки судами під час розгляду справи та додаткового правового аналізу не потребують.

Суд касаційної інстанції, за приписами статті 400 ЦПК Українине має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими, зокрема не переоцінює обставини і докази, на які посилався під час розгляду справи та посилається у касаційній скарзі позивач.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що в силу положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, у зв'язку з чим підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська