Справа № 454/142/17 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1432/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю - апелянтів відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4, прокурора Куцик В.Б., представника позивача ОСОБА_5, третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21листопада 2017 року у справі за позовом Сокальської районної державної адміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третьої особи ОСОБА_6 та інспектора ювенальної інспекції сектору превенції Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Позивач Сокальська районна державна адміністрація звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення їх батьківських прав відносно дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнення аліментів на утримання дітей. В позовній заяві зазначає, що на обліку в службі у справах дітей Сокальської РДА з 28.12.2016 року перебувають малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як діти, які зазнали фізичного насильства в сім'ї із сторони батька ОСОБА_3 Зазначано, що у службу у справах дітей 27.12.2016 року надійшло повідомлення Сокальського відділу поліції, щодо факту злісного невиконання відповідачами обов'язків по догляду за своїми малолітніми дітьми, які зазнали фізичного та психологічного насильства в сім'ї. Службою повідомлено про фізичне насильство щодо дітей начальника управління соціального захисну населення Сокальської РДА та директора РЦССДМ для проведення спеціальної роботи з батьками та дітьми. Дітей 27.12.2016 року скеровано для медичного огляду у Сокальську ЦРЛ та до судмедексперта для зняття побоїв. Службою у справах дітей скеровано лист на ім'я начальника поліції щодо вжиття заходів до відповідачів за вчинення ними фізичного насильства над дітьми та притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності. Відомості за фактом побиття дітей батьком Сокальським відділом поліції 27.12.2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину передбаченого ст. 166 КК України. З метою захисту прав дітей, враховуючи їх категоричнее небажання повертатися до батьків, за скеруванням служби у справах дітей 28.12.2016 року дітей влаштовано у «Соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки», що в м. Великі Мости Сокальського району. Зазначено, що батьки не заперечили щодо тимчасового влаштування дітей в заклад до вирішення питання подальшого проживання дітей у зв'язку із відкриттям кримінального провадження щодо них. 10.01.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітніх дітей.

Просили позбавити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягувати із відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щомісячно до досягнення ними повноліття в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

РішеннямСокальського районного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року позовні вимоги Сокальської районної державної адміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третьої особи ОСОБА_6 та інспектора ювенальної інспекції сектору превенції Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено частково.

Вирішено:

- позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав щодо дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- передати малолітніх дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 на опікування органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації;

- стягувати солідарно із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь осіб чи установ, де будуть проживати діти, в розмірі 1/3 частини з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18.01.2017 року щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особисті рахунки дітей.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначають, що судом першої інстанції неправомірно залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи ОСОБА_6, та в порядку ст. 59 ЦПК України суд не може брати до уваги докази надані останньою, оскільки такі отримані з порушенням порядку встановленого законом. Крім того, на думку апелянтів, судом першої інстанції порушено порядок допиту малолітніх свідків, оскільки їх необхідно допитувати за участі незаінтересованого кваліфікованого психолога, якого суд зобов'язаний залучити в якості спеціаліста. Мотивують апеляційну скаргу також і тим, що предметом позову є невиконання батьками своїх батьківських обов'язків, що передбачено нормами ст. 164 СК України. Позивач не надав жодного доказу в обґрунтування заявлених позовних вимог, що дозволяють позбавити їх батьківських прав. Натомість, свідки зі сторони відповідачів спростували мотиви позовної заяви, пояснивши, що відповідачі в повній мірі виконують свої батьківські обов'язки та можуть бути прикладом для інших. Вважають, що позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу на відповідачів, не слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дітей, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ та не стимулюватиме батьків до ще кращого виконання ними батьківських обов'язків. Просять рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а малолітніх дітей негайно повернути батька.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно копій свідоцтв про народження НОМЕР_1, НОМЕР_2, батьками малолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

З наказів служби у справах дітей Сокальської РДА №112 та №113 від 28.12.2016 року, вбачається, що на облік взято дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а саме ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, які є дітьми, що, зазнали фізичного насильства в сім'ї із сторони батька ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1.

27 грудня 2016 року зареєстровано рапорт ст. інспектора ювенальної превенції Сокальського ВП Мроць І.А. про виявлення факту невиконання батьками - усиновителями сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 покладених на них батьківських обов'язків по догляду за своїми малолітніми дітьми ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають в АДРЕСА_2, що стверджується витягом з кримінального провадження № 0001392.

З повідомлення начальника Сокальського ВП ГУНП у Львівській області від 27.12.2016 року на ім'я начальника служби у справах дітей Сокольської РДА, вбачається, що 24.12.2016 року в чергову частину Сокальського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_6, яка мешкає в АДРЕСА_3, з приводу неправомірних дій по вихованню своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 В ході проведення перевірки встановлено факт злісного невиконання обов'язків по догляду за своїми дітьми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 їх батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Відомості за даним фактом внесено у ЄРДР за ст. 166 КК України. Просить вирішити питання щодо подальшого влаштування малолітніх дітей.

У зв'язку з цим Служба у справах дітей Сокальської РДА 28.12.2016 року звернулась до президента БФ «БО СРЦ ОД «Дитячі Стежинки» з проханням влаштувати у центр дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, що зазнали фізичного та психологічного насильства в сім'ї, до вирішення питання подальшого їх проживання, так як діти категорично відмовляються повертатися в сім'ю до батьків.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27.12.2016 року звернулись із заявою на ім'я начальника служби у справах дітей Сокальської РДА у якій повідомили, що вони не заперечують проти тимчасового влаштування дітей в заклад, до вирішення питання подальшого проживання їх дітей, у зв'язку з відкриттям кримінального провадження щодо них за ст. 166 КК України.

Із звіту про проведену роботу заступника начальника ССД Сокальської РДА - Ващук І.В., головного спеціаліста відділу опіки та піклування Сокальської РДА - Дещаківської Н.Я., інспектора ювенальної інспекції сектору превенції Сокальського ВП Тимчук Н.Р., вбачається, що в ході проведеної із малолітніми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8 бесіди встановлено, що батьки б'ють дітей за невиконання завдань та непослух. Діти категорично відмовляються проживати разом з батьками і повертатися жити додому. Зафіксовано наявність у дітей синців.

Згідно висновків судово-медичного експерта №349/2016 та №350/2016 від 27.12.2016 року, у малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на різних частинах тіла мають місце синці.

З протоколу допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 сісня 2017 року, складеного старшим слідчим Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області майором поліції Дешиця І.Р., вбачається, що його (ОСОБА_8) побиття та сестрички ОСОБА_9 «вже тягнеться протягом 5 років» та, що «вчинення побиття було, як зі сторони батька, так і зі сторони матері».

З протоколу допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 сісня 2017 року, складеного старшим слідчим Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області майором поліції Дешиця І.Р., вбачається, що її та брата ОСОБА_8 побиття «вже тягнеться протягом останніх чотирьох років» та що «вчинення побиття було, як зі сторони батька, так і зі сторони матері».

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. (ст. 12).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із наступними змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Приписами ст. 242 СК України встановлено, якщо усиновлювач був записаний матір'ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Відповідно до п. 7 ст. 150 СК України забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, серед інших, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя.

У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення ч. 2 ст. 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (ст. 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (ст. 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (ст. 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (ст. 177 СК України).

Допитані в суді першої інстанції малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтвердили факт їхнього систематичного побиття зі сторони батьків та категорично заявили, що не бажають повертатися додому.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як батьки малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8, ухиляються від виконання своїх обов'язків по їх вихованню, систематично жорстоко поводяться з дітьми, наслідком чого є те, що в провадженні суду перебуває кримінальне провадження щодо відповідача ОСОБА_3 за ст. 166 КК України.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову про позбавлення батьківських прав обох відповідачів, як батьків малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Згідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідачів, суд виходив з того, що відповідно до ст. 183 СК України, якщо платник аліментів працює, частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про розмір аліментів, які підлягають до стягнення, врахувавши обставини справи та докази, що містяться у справі, зокрема те, що крім дочки ОСОБА_15 та сина ОСОБА_16 відповідачі інших дітей не мають, непрацездатних батьків не утримують, працюють, мають сталий дохід, відповідач ОСОБА_2 у вигляді заробітної плати, а ОСОБА_3 у вигляді пенсії.

Тому, з'ясувавши дійсні обставини справи та вірно визначивши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), враховуючи усі наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом, а відтак підстав для скасування ухваленого у справі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.