Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 153/1468/15-ц

провадження № 61-6626 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Стеблюк Л. П., Колоса С. С., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником та поручителем обов'язків за договорами кредиту та поруки на 07 липня 2015 року утворилась заборгованість, яка становить 17021,90 доларів США та 55078,67 грн, з яких: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) - 10041,85 доларів США, заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена) - 3705,59 доларів США, заборгованість зі сплати комісії - 2772,37 доларів США, штраф за порушення умов договору - 502,09 доларів США, та пеня за прострочення сплати кредиту 55078,67 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2006 року, яка станом на 07 липня 2015 року становить 17021,90 доларів США та 55078,67 грн, з яких: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) - 10041,85 доларів США, заборгованість за відсотками (у тому числі прострочена) - 3705,59 доларів США, заборгованість зі сплати комісії - 2772,37 доларів США, штраф за порушення умов договору - 502,09 доларів США, та пеня за прострочення сплати кредиту 55078,67 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, відповідачами не спростовано та підтверджено доказами у справі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. Рішення в частині стягнення пені змінено шляхом зменшення її розміру з 55078, 67 грн до 50164,45 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду про задоволення вимог до поручителя мотивовано тим, що визначений законом шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя сплив, оскільки останній платіж за кредитом був 31 березня 2014 року, а до суду позивач звернувся лише 02 вересня 2015 року. Змінюючи рішення суду шляхом зменшення розміру пені, суд керувався тим, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача уточнив позовні вимоги та подав уточнений розрахунок заборгованості, в якому просив зменшити розмір пені.

14 листопада 2016 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

09 лютого 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2018 року вказану справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення апеляційного суду оскаржується в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог банку до поручителя, оскільки не взяв до уваги той факт, що в досудових вимогах на адресу боржника та поручителя, указано строк погашення заборгованості протягом трьох днів з дня отримання вимоги. Відповідно до повідомлення про вручення листа, вимоги банку отримані відповідачами 27 серпня 2015 року, тобто строк для добровільного погашення заборгованості для відповідачів закінчився 30 серпня 2015 року, а позовну заяву подано банком 28 серпня 2015 року, про що свідчить штемпель на конверті.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судами встановлено, що 23 червня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», укладено кредитний договір №23/06/2006/840-КВ/29 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 10400 доларів США строком до 23 червня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10% річних.

Того ж дня між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникають з цього кредитного договору, а саме: повернути в строк визначений договором кредит у сумі 10400 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами з розрахунку 10 відсотків річних; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки позичальник та поручитель відповідають як солідарні боржники.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 21 серпня 2015 року позивачем на адресу відповідачів були направлені досудові вимоги №14/5/3-335 та №14/5/3-336 про виконання зобов'язань за кредитним договором, якими позивач змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, вказавши, що заборгованість має бути погашена протягом трьох днів з дня отримання вимоги. Із копії рекомендованого відправлення про вручення поштового відправлення встановлено, що ОСОБА_3 отримала вимогу 27 серпня 2015 року.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої стаття 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов'язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З аналізу змісту статей 1054 і 559 ЦК України можна зробити висновок, що у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання (дострокове виконання основного зобов'язання), звернувшись до позичальника з вимогою про дострокове стягнення сум за кредитним договором, і при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту.

Судами встановлено, що у зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право та звернувся до позичальника та поручителя з вимогами про дострокове повернення всієї суми заборгованості, чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення заборгованості з боржника та поручителя солідарно, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних відносин та дійшов правильного висновку, що строк звернення до суду з позовом до поручителя необхідно рахувати з дати, визначеній у досудовій вимозі банку.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про те, що строк звернення з позовом до поручителя пропущено.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги зводились лише до неправомірності судового рішення в частині відмови у задоволенні позову щодо поручителя, Верховний Суд дійшов до висновку, що рішення суду апеляційної інстанції необхідно скасувати в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4, рішення суду першої інстанції залишити в цій частині в силі.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року залишити в цій частині в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик