Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/3394/17Головуючий у 1-й інстанції Наумова І.Й. Повний текст рішення складений 02.04.2018 року
Пр. № 22-ц/778/2220/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді - доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (надалі - ПАТ «СК «Укррічфлот») про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом в якому, із урахуванням уточнених позовних вимог (т.с.1 а.с. 52-55), просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в період з 18.07.1986 року по 23.07.1998 року працював у «Запорізькому суднобудівному -судоремнотному заводі». Вказаним підприємством його направлено на Чорнобильську Ремонтно-експлутаційну базу флоту для прийняття участі по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС де він перебував з 26.04.1986 року по 05.05.1986 року, що підтверджується актом №7 про нещасний випадок на виробництві від 06.10.1990 року. Виконуючи роботи пов'язані з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, її чоловік з 28 по 30 квітня 1986 року здійснював завантаження піску у гелікоптери в районі села Лелев, з 1 по 2 травня 1986 року здійснював завантаження піску з кар'єрів, розташованих на окраїнах м. Чорнобиль, та з 3 по 5 травня 1986 року здійснював підготовку та евакуацію майна лабораторії ЧРЕБф. Внаслідок виконання вказаних робіт, відповідно до висновку Центральної міжвідомчої експертної ради в листопаді 1990 року у її чоловіка встановлено хворобу з діагнозом: Хронічний пієлонефрит з частими загостреннями. Мочекам'яна хвороба ХПА II ступеню. Вказане захворювання призвело до втрати, її чоловіком 80% професійної працездатності, що підтверджується ОМСЕК №3 від 03.04.2001 року та йому встановлено 2 групу інвалідності. 18 березня 2014 року її чоловік помер. Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої комісії №15 від 17 червня 2014 року захворювання, яке призвело до його смерті, пов'язане з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач також зазначала, що у зв'язку з постійним хворобливим станом, її чоловіка, ще за його життя, їй довелось зазнати сильних душевних хвилювань, котрі завдали їй моральної шкоди. Так у зв'язку з хворобою, її чоловік мав поганий сон, часто прокидався в ночі від больових відчуттів, та потребував сторонньої допомоги, у зв'язку з чим вона теж змушена була не досипати ночей, надаючи йому знеболювальні препарати, готуючи компреси. Систематично ходила з ним до закладів лікування на численні обстеження та процедури, на що витрачала власний час, жила в постійному страху за його життя та здоров'я. Крім того, що вона фактично за життя чоловіка втратила годувальника, оскільки з 80% втратою працездатності він був змушений працювати на роботах з меншим навантаженням, що значною мірою позначилось на якості забезпечення ним сім'ї. Систематичні придбання вартісних ліків постійно позначались на сімейному бюджеті, доводилось обмежувати себе в придбанні речей необхідних у побуті, носити речі Second Hand, оскільки сімейних коштів часто не вистачало на нові речі, що теж в певній мірі принижує людську гідність. Відтоки грошових коштів з сімейного бюджету на лікування також позначились на якості забезпечення предметами побуту дітей, котрі на фоні своїх однолітків ходили в менш якісних речах, часто не мали можливості відпочинку під час літніх канікул в дитячих оздоровчих таборах.

Також позивач зазначала, що окремих душевних хвилювань завдала передчасна смерть її чоловіка, пов'язана з зазначеною хворобою. Так після його смерті вона залишилась вдовою, в неї порушився нормальних сон, почала відчувати порожнечу від втрати людини з котрою прожила все своє життя, стала подавленою та дратівливою, порушились її нормальні стосунки з оточуючими її людьми, з'явилась розсіяність уваги. Крім того, вона понесла не передбачені витрати на ритуальні послуги, пов'язані зі передчасною смертю її чоловіка, у зв'язку з понесеними витратами, які для їх не багатого сімейного бюджету були значними, також виникла заборгованість з комунальних платежів, котрі вона була змушена погашати за рахунок скорочення витрат на власні потреби, що також призвело до психологічного дискомфорту. Пережиті роками душевні хвилювання, пережитий стрес, пов'язаний з передчасною смертю її чоловіка, завдали їй моральної шкоди, яку вона оцінила в 1000000,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 24.07.2017 року (а.с. 36) провадження за вищезазначеним позовом позивача у цій справі відкрито.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2018 року (т. с. 2 а.с. 24-27) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т. 2 а.с. 62-65) просила рішення суду першої скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, тому саме його нормами керувався суд першої інстанції при розгляді цієї справи та ухваленні оскаржуємого рішення суду у цій справі, саме нормами останнього також має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Крім того, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 72), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 75).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ПАТ «СК «Укррічфлот» у встановлений апеляційним судом строк на адресу апеляційного суду подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 76-96).

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце навантаження судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких 13 суддів - у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

Крім того, у період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року суддя - доповідач перебувала у відпустці (довідка т.с. 2 а.с. 98).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353-355 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, та виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 помер 17.03.2014 року (свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с. 9).

Згідно відмітці в паспорті заявниці, 10.08.1957 р. між нею та ОСОБА_3 укладений шлюб (копія т.с. 1 а.с. 5 зворот).

З трудової книжки ОСОБА_6 вбаєчться, що останній в період з 11.07.1983 р. по 14.07.1986 р. працював на Чорнобильській ремонтно-експлуатаційній базі флоту дефектоскопістом. 14.07.1986 р. переведений на Запорізький суднобудівний - судноремонтний завод в зв'язку з евакуацією із зони Чорнобильської АЕС, на якому ОСОБА_3 пропрацював до 23.07.1998 р. (копія т.с. 1 а.с. 10).

Згідно довідці від 19.02.1990 р. ОК МГО «Главрічфлот» (копія т.с. 1 а.с. 11-13) письмових підтверджень капітану п/х «Г. Черняховський» ОСОБА_7, начальника штабу ГО Чорнобильської РЕБ ОСОБА_8, ОСОБА_3 працював на Чорнобильській ремонтно-експлуатаційній базі флоту та приймав участь по ліквідації аварії на Чорнобільській АЕС: 26-27 квітня 1986 р. проводив радіаційну розвідку на території акваторії ЧРЕБф на суднах, а також на р. Припять; 28-30 квітня 1986 р., займався вантаженням піску до літаків в районі села Лелев, 01-02 травня 1986 р. займався вантаженням піску з кар'єрів, розташованих на околицях м. Чорнобиля; 3-4 травня 1986 р. займався підготовкою до евакуації майна лабораторії ЧРЕБф.

Згідно із довідкою МСЕК від 03.04.2001 р. (копія т.с. 1 а.с. 14)-15 ОСОБА_3 призначена повторно друга група інвалідності безстроково, у зв'язку із захворюванням пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, встановлена ступінь втрати професійної працездатності 80%.

За змістом посвідчень серії НОМЕР_1 від 03.06.2005 р. та серії НОМЕР_2 від 19.10.1992 р. (копії т.с. 1 а.с. 16) ОСОБА_3 був інвалідом другої групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до експертного висновку від 23.06.2014 р. №5810 (копія т.с. 1 а.с. 19) захворювання, яке призвело до смерті, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

За змістом вищевказаного висновку не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між тими роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС які виконував ОСОБА_3 та зорюваннями, які призвели до його смерті, у зв'язку з чим суд не приймає даний висновок як належний доказ на підтвердження позовних вимог позивача.

Згідно Акту №7 від 06.12.1990 р. (копія т.с. 1 а.с. 6-7) про нещасний випадок, складеного Запорізьким суднобудівний - судноремонтним заводом, ОСОБА_3 в період з 26.04.1986 р. по 05.05.1986 р. працював у Чорнобильській РЕБ флоту, безпосередньо був залучений на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у системі Цивільна оборона. Згідно висновку центральної відомчої експертної ради в листопаді 1990 року ОСОБА_3 встановлений основний діагноз: «Хронічний пієлонефрит з частими загостреннями. Мочекамяна хвороба. ХПН 2 ст. Захворювання пов'язане з роботами з ліквідації наслідків аварії ЧАЕС.»

Зазначений Акт №7 від 06.12.1990 р. про нещасний випадок, складений Запорізьким суднобудівний - судноремонтним заводом майже через чотири роки після праці ОСОБА_3 в період з 26.04.1986 р. по 05.05.1986 р. у Чорнобильській РЕБ флоту. Даний акт жодним чином не підтверджує факту, що саме Запорізький суднобудівний - судноремонтний завод направляв ОСОБА_3 у відрядження на ліквідацію наслідків катастрофи на ЧАЕС, а лише фіксує його участь в роботах по ліквідації наслідків аварії, що не оспорюється сторонами по справі, та не підтверджує, що зазначений діагноз за цим актом встановлює наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діяннями з боку відповідача Запорізького суднобудівного - судноремонтного заводу та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до виписки амбулаторної карти пацієнта КУ «Міська лікарня №7» м. Запоріжжя (копія т.с. 1 а.с. 8) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній в період з 1983 р. по 2014 р. проходив лікування у зв'язку з наступними хворобами: ІБС: дифузійний кардіосклероз, НК 1-ї ст., ГБ 2- ст., ДОА; атеросклеротична енцефалопатія, симптоматична гіпертензія, антено-невротичний синдром; вузловий зоб 1, еутериоз; меланома шкіри; хронічний пієлонефрит, МКХ; церебральний атеросклероз; ДГПЖ 1-2 ст.; Susp. Ca prostate; ХОЗЛ 3 ст., емфізема, пневмосклероз. Після смерті направлений на судово-медичну експертизу, за результатами якої встановлений діагноз - злоякісне утворення передміхурової залози, супутній діагноз - енцефалопатія, ішемічна хвороба серця, пневмофіброз, нефросклероз, хронічний панкреатит, мікроаденомія надниркової залози.

Згідно із висновком експерту Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи №1029 від 17.04.2014 р., смерть ОСОБА_3 настала від прогресування злоякісного новоутворення передміхурової залози. При експертизі трупу виявлені захворювання, якими ОСОБА_3 хворів за життя: енцефалопатія. Згідно довідки про причину смерті від 18.03.2014 р., яка є доповненням до вищезазначеного висновку: причина смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, атеросклеротична хвороба серця. ішемічна хвороба серця, очаговий пневмофіброз, нефросклероз, хронічний панкреатит, мікроаденомія надниркової залози.

Відповідно до виписного епікризу від 29.09.2014 р. №15589 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 (копія т.с. 1 а.с. 73), остання госпіталізована до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» 16.09.2014 р. з діагнозом: ДЕП 3, наслідки ішемічного інсульту (вересень 2013 р.) правосторонній легкого ступеню гемипарез, вестибулярний с-м ГБ-3, гиперт. Ангиопатія сітчатки.

За змістом виписного епікризу від 21.06.2016 р. №2130 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 (копія т.с. 1 а.с. 72), остання госпіталізована до Університетської клініки Запорізького державного медичного університету 21.06.2016 р. з діагнозом: ХБП 3-ї стадії, кісти обох нирок, хронічний пієлонефрит, гіпертонічна хвороба 3-ї стадії (ішемічний інсульт у 1986 р., 2013 р.), цукровий діабет.

Згідно виписного епікризу від 31.01.2017 р. №281 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 (копія т.с. 1 а.с. 71), остання госпіталізована 20.01.2017 р. з діагнозом: дискуляторна енцефалопатії 3-го ст., кризове протікання, атеросклероз, цукровий діабет, астено-невротичний синдром.

В силу вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок державних органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою; матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. Отже гарантом ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи виступає Держава.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що ОСОБА_3 в період з 11.07.1983 р. по 14.07.1986 р. працював на Чорнобильській ремонтно-експлуатаційній базі флоту дефектоскопістом та 14.07.1986 р. переведений на Запорізький суднобудівний - судноремонтний завод в зв'язку з евакуацією із зони Чорнобильської АЕС, останній за своє життя отримував відшкодування шкоди, зокрема моральної, від держави через державні гарантії, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач у цій справі не надала суду першої інстанції доказів того, що відповідачем ПАТ «СК «Укррічфлот» їй було завдано будь-якої моральної шкоди при вищевикладених обставинах.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову позивача у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відображають позицію позивача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, дублюють доводи позовної заяви останньої у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд у цій справі.

Цими доводами не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставин цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Будь-які описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі, а можуть бути виправлені у подальшому за ініціативою суду чи за заявою учасників справи судом першої інстанції в порядку ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ОСОБА_2 мала право на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом…

Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Випадки, передбачені ст. 82 ЦПК України, для звільнення від доказування позивача ОСОБА_2 у цій справі, відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

На відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, має право виключно фізична особа, якій завдано цю моральну шкоду.

У даному випадку це був ОСОБА_3, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та який отримував у тому числі компенсацію останньої у вигляді державних гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначене право є особистим правом померлого ОСОБА_3 та не може переходити після смерті цієї особи до спадкоємців останньої, зокрема дружини - позивача у цій справі ОСОБА_2

Також ОСОБА_2 та представник останньої у суді першої інстанції у цій справі не довели належними, допустимими доказами той факт, що відповідачем ПАТ «СК «Укррічфлот» особисто позивачу ОСОБА_2 взагалі було завдано будь-яку моральну шкоду.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема позивачем ОСОБА_2 та представником останньої апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що хоча суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні і послався на ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, проте, фактично оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ПАТ «СК «Укррічфлот» у цій справі будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384, п. п. 8,9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову апеляційного суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюються з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 06.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.