Дата документу 26.12.2018 Справа № 310/6614/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/6614/18 Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко А.І.
Провадження № 22-ц/807/1127/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 травня 2000 року належить квартира № АДРЕСА_1. Крім них в квартирі зареєстрований ОСОБА_5, який з 1998 року не проживає в цій квартирі та за місцем реєстрації не з'являється, грошових коштів на оплату комунальних послуг не надає. Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст.. 405 ЦК України, просили визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин у справі, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч.1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних справ.

Встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з 1979 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Разом з ними також мешкала перша дочка ОСОБА_3 Шлюб між ними розірвано 27 листопада 1986р.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на підставі приватизації, про що 26.05.2000р. ВАТ «Шляхмаш» видано свідоцтво про право власності на житло.

У відповідності до довідки ТОВ «Керуюча Компанія «Коменерго-Бердянськ» № 597 від 13.07.2018 року в зазначеній вище квартирі зареєстровані: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітні діти ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Підставою позову про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, позивачі зазначили відсутність останнього без поважних причин понад один рік у цьому житлі, посилаючись на те, що останній фактично не мешкає у цій квартирі з 1998р. з власної волі оселившись у іншому житлі по вул. АДРЕСА_2.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_5 вказував, що розірвання шлюбу носило штучний характер, оскільки у такому разі ОСОБА_6 могла отримати спірну квартиру на пільгових умовах як мати-одиначка. Оскільки ця квартира була однокімнатною, він за погодженням з позивачами мешкав разом з дружиною на дачі, яку облаштовував своєю працею. Коли він почав хворіти його вигнали з дачі, а також намагаються виселити із квартири, яка є його єдиним житлом, внаслідок чого він тимчасово вимушений оселитись у сестри за адресою АДРЕСА_2, яка не є його постійним місцем мешкання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що колишні члені сім»ї власника житла не втрачають автоматично сервітутного права користування квартирою, яка належить на праві власності іншому з подружжя, та для можливості їх визнання такими, що втратили право користування сервітутним житлом необхідно встановити їх відсутність у ньому понад рік без поважних причин. Між тим, за наявними матеріалами справи суд встановив, що для ОСОБА_5 створювались перешкоди у користуванні спірною квартирою, тому причини відсутності його у ньому є поважними. Відтак, відповідача не можна визнати у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України таким, що втратив право користування житлом.

В апеляційній ОСОБА_3 зазначає, що суд неправильно встановив дійсні обставини у справі, оскільки відповідач сам визнавав, що з 2008 року у квартирі не мешкав. Тому суд помилково вважає, що у нього були перешкоди у користуванні квартирою.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 викладає фактично обставини, які і в запереченнях на позов. Вважає, що доводи скарги не спростовують висновків суду, тому підстав для скасування рішення суду не мається. Просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступні обставини.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вказана норма пов»язує втрату членом сім»ї власника, зокрема, і колишнім з його відсутністю у житлі більше року, але за умови, що причини відсутності є неповажними. Крім того, якщо така відсутність не викликана домовленістю між власником житла та таким членом сім»ї.

Так, позивач ОСОБА_3 є непослідовною у зазначенні обставин щодо спірної квартири, вказуючи у позовній заяві, що ОСОБА_5 не проживає в квартирі з 1998р., а в апеляційній скарзі - з 2008р.

В апеляційній скарзі вона наголошує на тому, що ОСОБА_5 визнавав при розгляді іншої цивільної справи той факт, що він мешкає з 2008р. у дачному будинку, розташованому на території кооперативу «Шляхмаш».

Дійсно, цих обставин не заперечує сам відповідач, вказуючи, що спочатку він жив на дачі, оскільки існувала така домовленість між ним та власниками житла, а потім останні вигнали його як з дачі, так і зі спірної квартири.

Вбачається, що квартира АДРЕСА_1 приватизована позивачами на двох, хоча відповідач станом на час її приватизації також значився зареєстрованим в ній, але участі в ній не приймав.

Після приватизації квартири колишньою дружиною та дочкою залишився зареєстрованим в ній та проживав, набувши сервітутне право на це житло, яке, як вбачається за матеріалами справи, є його єдиним житлом.

Позивач зазначає, що кватира є однокімнатною, але на теперішній час в ній зареєстровано п»ять мешканців, зокрема, позивачі, відповідач та двоє неповнолітніх дітей ( а.с. 11).

У зв»язку з отриманням інвалідності та виходом на пенсію та за усної домовленості з позивачами, відповідач став мешкати у дачному будиночку та вести господарство, оскільки однокімнатну квартиру займала дочка із своєю сім»єю, але зв»язків з житлом не полишав, і інтересу до квартири не втрачав. Крім того, з ним весь цей час поживала на дачі і позивач ОСОБА_3

Так, з довідки голови СТ «Шляхмашовець» слідує, що ОСОБА_5 проживав у дачному будинку з дружиною з 1989р. по серпень 2017р., коли дочка та зять побили його та вигнали з дачі ( а.с. 40).

Вказану інформацію в судовому засіданні підтвердила голова СТ «Шляхмашовець» ОСОБА_9, яка складала довідку, а також інші свідки, які підписали цю довідку.

Згідно наданих відповідачем документів, він є інвалідом другої групи безстроково, який потребує часткової сторонньої допомоги, протягом 2017-2018 років чотири рази перебував на тривалому стаціонарному лікуванні: з 19.07 по 23.08.2017р., з 28.08. по 15.12.2017р., з 26.03 по 16.05.2018р., з 30.07 по 03.08.2018р. ( а.с. 35-39, 44).

Наявність у ОСОБА_5 перешкод в користуванні квартирою підтверджується показаннями свідків, та цей факт не спростовано позивачами.

Отже, за сукупністю досліджених судом доказів ним зроблено обґрунтований висновок про відсутність підстав для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою, у відповідності до положень ч. 2 ст. 405 ЦПК України, а доводи скарги цих висновків суду не спростовують.

Зважаючи на вказане, у відповідності до вимог ст.. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389- 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята та складена 26 грудня 2018р.

Головуючий:

Судді: