Справа № 461/4971/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1100/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2018 року в складі судді Стрельбицького В.В.в справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за послуги газопостачання,-

встановила:

06.07.2018 року ТзОВ «Львіввгаз збут» в особі представника Станько М.М. звернулось в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за послуги газопостачання.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львіввгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за послуги газопостачання.

Ухвалу суду оскаржив представник заявника ТзОВ «Львівгаз Збут», вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою такою, що підлягає скасуванню.

Покликаючись на Правила постачання природного газу та статті ЦК України зазначає, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633,634,641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному сайті Руглятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору, а судовий наказ може бути видано за наявності відповідних доказів про фактичне надання та отримання відповідних послуг.

Стверджує, що у матеріалах справи наявні документи, що підтверджують суб'єктивне право у заявника на звернення в суд з відповідною заявою, оскільки додано фінансовий стан абонента ОСОБА_6, методику розрахунку, номер лічильника та дату його установки, опалювальну площу, тариф та послуги по газопостачанню, кількість спожитого газу та суму заборгованості.

В апеляційній скарзі зазначає, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2018 рокута направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо відмови видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Ухвалою про призначення справи до розгляду від 26 жовтня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Звертаючись із заявою про видачу судового наказу ТзОВ «Львігаз збут» покликався на те, що боржник є споживачем природного газу за місцем свого проживання, який надається товариством, використовує його для побутових потреб. До заяви додано фінансовий стан (розрахунки боржника), з зазначенням рахунку абонента, розрахунок процентів та втрат від інфляції, довідку з місця проживання про склад сім»ї і прописку (а.с. 3-8).

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява про видачу судового наказу подана із порушенням вимог ст.163 ЦПК України, а саме до заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Крім цього суд вказав, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року в справі № 216/5756/15-ц.

Разом з тим, положення п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України про те, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості слід розуміти таким чином, що така копія договору повинна бути додана у випадку, якщо в заяві йде покликання на такий договір.

Подана заява ТзОВ «Львівгаз Збут» свідчить про виникнення (порушення) права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Заявник зазначив свої вимоги і обставини, на яких вони ґрунтуються, попри відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, додав документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що вказують на розмір заборгованості за оплату фактично спожитого боржником ОСОБА_2 природного газу, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Серед приєднаних документів до заяви ТзОВ «Львівгаз Збут» про видачу судового наказу міститься, зокрема, інформація «Фінансовий стан» щодо абонента НОМЕР_1, в якій відображені дані про фактичне споживання природного газу із червня 2016 року, метод розрахунку - «по лічильнику», опалювальна площа, тариф на послуги по газопостачанню, зазначено кількість спожитого газу та сума заборгованості.

Таким чином, ТзОВ «Львівгаз збут» подано документи, які підтверджують фактичне надання та отримання ОСОБА_2 послуги з газопостачання, надано розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних.

В свою чергу, зміст судового наказу передбачено ст. 168 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року), згідно пункту 7 якої у судовому наказі зазначаються, зокрема, повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Тобто, суд не вправі розглядати обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обгрунтованість розрахунків).

Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п. 5 ч.2 ст. 170 , ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є передбаченою підставою для скасування судового наказу.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та постановив помилкову увалу про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи наведені обставин, колегія суддів приходить переконання про підставність апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2018 року- скасувати, справу за заявою ТзОВ «Львівгаз збіт» про видачу судового наказу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк