07.08.2018 Справа № 2/337/1019/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
7.08.2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.
при секретарі Гальцевій К.В.
Ухвалою судді від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні на 08.05.2018 року о 13-00 год.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений 15- денний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву.
Рекомендований лист не отримано відповідачем та повернуто до суду за закінченням терміну зберігання.
У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Розгляд справи відкладений на 07 червня 2018 року на 10-30 год.
У судове засідання 07.06.2018 року сторони не зявились, позивач надав суду заяву щодо розгляду справи у його відсутність, на час судового засідання поштове повідомлення щодо отримання відповідачем судової повістки, та повторно направленої копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками не надійшло. Розгляд справи відкладений на 07.08.2018 року.
Поштове повідомлення на підтвердження отримання відповідачем копії позову з додатками та ухвали про відкриття провадження з пропозицією надати у 15- денний строк з дня отримання ухвали суду відзову на позов повернулося до суду 14.06.2018 року з відміткою отримання позову 14.06.208 року.
У визначений термін відповідач відзив на позов не надав.
У судове засідання 07 серпня 2018 року сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема про отримання судової повістки відповідачем свідчить поштове повідомлення від 05.07.2018 року.
Позивач надав суду заяву щодо розгляду справи у його відсутність, в якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач, своєчасно обізнаний про розгляд справи, про що свідчить поштове повідомлення та заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи , причину неявки до судового засідання не повідомив, з заявами щодо відкладення розгляду справи не звертався.
Враховуючи, що відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України відповідачем не надано, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, повторно не зявився до судового засідання без повідомлення причин відсутності, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, зясувавши обставини справи , оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази окремо, які є належними, достовірними та допустимими, а також достатність та взаємний зв'язок наданих доказів в сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги законні обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст.ст. 11-13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обовязків. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком для суду.
Судом встановлено, що у період часу з 08.11.2016р. по 03.02.2017р. позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Дакорт», працюючи на посаді супервайзера, що підтверджується копією трудової книжки, що додана позивачем до позову
03.02.2017р. позивач був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, але на порушення вимог 47, 116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем розрахунків та не виплатив на користь позивача заборгованість по заробітній платі.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на рік» від 21.12.2016 р. № 1801-УІІІз 01.01.2017р. встановлений мінімальний розмір заробітної плати, що становить 3200 грн. на місяць. Однак, на порушення вказаних вимог Закону відповідачем на користь позивача сплачено заробітну плату за січень 2017 року у розмірі 2407,48 грн, тобто не у повному обсязі. Сума невиплаченої заробітної плати становить 792,52 грн.
Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно ст.47, 116 КЗпП України відповідач був зобовязаний провести з позивачем розрахунок в день звільнення, тобто 03.02.2017р., що не зроблено до цього часу.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При ухвалені рішення суд враховує ту обставину, що позивач намагався мирно врегулювати спір в позасудовому порядку та направив відповідачу відповідну вимогу про сплату заборгованості по заробітній платі, але відповідач цю вимогу проігнорував, та направив у відповідь лист № 110 від 07.03.2018р., в якому підтверджується факт несплати заробітної плати на момент звільнення позивача, та яким фактично відповідач відмовився виплачувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, Зазначені обставини, окрім копії трудової книжки, також підтверджуються наступними доказами, наявними в матеріалах провадження, а саме:копією вимоги позивача від 13.02.2018р., копією листа відповідача № 110 від 07.03.2018р.,копією довідки ПАТ «Приватбанк» від 09.11.17р., копією довідки ДФС України про доходи позивача в 2017р.
На підставі викладеного, суд вважає. що заявлені позовні вимоги позивача законні та обґрунтовані, відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та, витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, згідно з п.4) ч.3 ст. 133 ЦПК України належать витрати, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки заявлена вимога про стягнення заробітної плати, тому у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати щодо сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.
Питання щодо стягнення понесених судових витрат, повязаних з наданням правової допомоги, позивачем не порушено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116,117,233 КЗпП України, ст.ст. 4,5, 11-1378-81, 89, 258ґ, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Копію рішення надіслати сторонам.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Повний текст рішення виготовлений 10 серпня 2018 року .
Суддя: Салтан Л.Г.