Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/3513/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/778/2330/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 05 квітня 2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2017 року має заборгованість - 24044,98 грн., яка складається з наступного: 355,34 грн. - заборгованість за кредитом; 18304,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3763,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1121,19 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 05 квітня 2011 року у розмірі 24044,98 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на звернення до суду в межах позовної давності, відкриття картрахунку на невизначений строк, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 квітня 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 договір про надання банківських послуг (а.с.6,7).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності відносно вимог Банку по вимогах про стягнення кредиту, оплат відсотків за користування кредитом винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років. (а.с.21).

ОСОБА_3 не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в неї перед Банком виникла заборгованість.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором від 05 квітня 2011 року, згідно з яким загальна сума заборгованості станом на 30 червня 2017 року становить - 24044,98 грн. та складається з: 355,34 грн. - заборгованість за кредитом; 18304,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3763,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору - 1621,19 грн. (а.с.4-5).

Судом першої інстанції встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_3 здійснила 12.06.2014 року.

Суд першої інстанції, встановивши що між сторонами склалися відносини з кредитування та відповідач має заборгованість за кредитним договором, разом з тим врахував, що відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності (а.с.54).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Саме тому, враховуючи, що сторонами не заперечується, що відповідач останній платіж здійснив 12 червня 2014 року, суд зробив висновок, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Враховуючи, що ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з даним позовом 13 вересня 2017 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки вказаний трирічний строк скінчився 12 червня 2017 року, суд першої інстанції правомірно застосував строк позовної давності та відмовив у задоволенні позову.

Судом надана оцінка доводам позивача про те, що строк позовної давності в п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг по вимогах про стягнення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, та витрат Банку становить 50 років.

Зокрема, судом враховані положення ч.1 ст. 259 ЦК України, за якими позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких визначено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, що не дає підстави вважати, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Заява позичальника від 05 квітня 2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не містить.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що картрахунок відкритий на невизначений термін, а тому зобов'язання відповідача існують до часу повернення позики суперечить положенням закону.

Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на викладене, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Отримана відповідачем картка передбачає обов'язковий щомісячний платіж, який фактично взагалі не здійснювався позичальником.

Щодо строку дії картки, то позивачем не були надані такі відомості станом на час ухвалення рішення суду, що враховує судова колегія та вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 131 ЦПК України в редакції на час подання позовної заяви сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Матеріали справи містять довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» про строк дії картки, яка була надана в суд першої інстанції вже після розгляду справи без зазначення причин, з яких позивач не міг подати у встановлений строк вказану довідку.

Судом першої інстанції з метою забезпечення доказів та для надання ПАТ КБ «ПриватБанк» можливості надання обґрунтованої відповіді на відзив відповідача відкладався розгляд справи, отже, позивач мав можливість надати відповідні докази.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України відсутні підстави для прийняття довідки в якості доказу у справі (а.с. 72).

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: