ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4367/15-ц
провадження № 2/753/1063/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі:головуючого - судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

представники відповідачів-1,2 ОСОБА_3; ОСОБА_4 розглянувши у загальному позовному провадженні в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " третя особа ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк ", третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_6 про захист прав споживача кредитних послуг і розірвання кредитного договору, суд

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство " Родовід Банк " звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору, та просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства « РОДОВІД БАНК » суму заборгованості станом на 26 січня 2015 року за Кредитним договором № 37. 2 / АА - 009. 08. 2 від 18 лютого 2008 року , яка становить 9 234 долари США 54 центів та 1 698 054 гривень 43 копійки, та стягнути судові витрати.

В свою чергу ОСОБА_6 звернувся з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " третя особа ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, та просив суд визнати поруку за Договором поруки ( без номера ) від 18 лютого 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством « Родовід Банк » правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « Родовід Банк », та ОСОБА_6 припиненою, оскільки сплив строк пред"явлення вимоги до поручителя.

Разом з цим 19 березня 2018 року ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " третя особа ОСОБА_6 про захист прав споживача кредитних послуг і розірвання кредитного договору.

Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного провадження, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків та відповідних правовідносин.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як встановлено, в ході судового розгляду 18 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та Відкритим акціонерним товариством « РОДОВІД БАНК », найменування якого з 17 червня 2009 року у відповідності до вимог Закону України « Про акціонерні товариства » було змінено на Публічне акціонерне товариство « РОДОВІД БАНК » було укладено кредитний договір № 37 .2 / АА - 009. 08. 2 від 18 лютого 2008 року.

Відповідно до п. 1. 1 Кредитного договору Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредит на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, на загальну суму 17 369, 00 ( сімнадцять тисяч шістдесят дев'ять ) доларів США центів строком ( терміном ) по 18 лютого 2015 року включно. Згідно з п. 1. 5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 12, 5 % процентів річних .

На виконання вищезазначеного. Банком надано ОСОБА_5, 17 369 ( сімнадцять триста шістдесят дев'ять ) доларів США 00 центів . Факт видачі кредиту підтверджується випискою з балансового рахунку та заявою про видачу готівки №. 590 8 від 18 лютого 2008 року.

18 лютого 2008 року з метою повного та своєчасного виконання зобов'язань ОСОБА_9, між Банком та ОСОБА_6 укладено Договір поруки.

Згідно п. 1. 1 Договору поруки ОСОБА_6 зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань Відповідача 1 за Кредитним договором, а також усіх додаткових угод , які можуть бути укладенні до закінчення строку дії Кредитного договору.

Відповідно п. 1.3 Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки що і Позичальник .

Відповідно до п. 3. 1 Кредитного договору Позичальник зобов'язувався погашати , заборгованість за кредитом рівними частками в сумі 307 ( триста сім ) доларів США 00 центів щомісячно в строк ( термін ) до 10 числа ( включно ) кожного місяця починаючи з серпня місяця 2007 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок вказаний у кредитному договорі. Відповідно п. 3. 3 Кредитного договору Позичальник зобов'язувався сплачувати нараховані проценти за користування кредитом щомісяця не пізніше до 10 числа ( включно ) кожного місяця наступного за кредитним, а також « 18 » лютого 2015 року, або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 2 Закону України « Про банки та банківську діяльність » від 07 грудня 2000 року № 2121 - 111 із змінами та доповненнями , банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку вдати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ч. 1 - ч . 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435 - IV із змінами та доповненнями :

за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. І ст. 1054 Цивільного кодексу України ).

до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ( ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ч .1 ст .1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за Кредитним договором виникли зобов'язання:

- у Банку надати Відповідачу кредит у розмірі встановленому Кредитним договором;

- у Відповідача повернути отримані ним кредитні кошти в встановлений строк, а саме не пізніше 18 лютого 2015 року включно та сплатити нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені Кредитним договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому за договором.

Крім того, в п. 3. 9. Кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний за порушення строків ( термінів ) повернення кредиту та / або сплати процентів за користування кредитом сплачувати Банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1, 6 % від суми простроченої заборгованості.

Однак з сумою в 1 698 054 гривні 43 суд погодитися не може виходячи з наступного.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписом статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до частини другої статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, аналіз цих норм Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки ( пені, штрафу ) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня ( місяця ), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6 - 1138цс15.

З розрахунку пені за кредитним договором № 37. 3 / АА - 009. 08 . 2 від 18 лютого 2008 року, наданого Публічним акціонерним товариством « Родовід банк » ( т. І а. с. 20, 21, 22 , ) вбачається, що ОСОБА_5 за несвоєчасне виконання зобовязань нараховано 106 854 долари США 00 центів - пені за період з 11 червня 2008 року по 26 січня 2015 року.

Публічним акціонерним товариством « Родовід Банк » подано до суду позов 03 березня 2015 року, про що свідчить штамп Дарницького районного суду міста Києва ( вх. № 10646 від 03 березня 2015 року, т. І а. с. 2 ).

В матеріалах справи відсутній письмовий договір про збільшення позовної давності між сторонами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5 пені за період з 11 червня 2008 року по 03 березня 2014 року заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином сума пені яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_10 на користь позивача ПАТ " Родовід Банк " слід стянути у розмірі 26 886 ( двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 93 копійки , за період з 26.01. 2014 року по 26.01. 2015 роки. в решті позовних вимог відмовити.

Положення статті 616 Цивільного кодексу України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України щодо обов"язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15 - Про систему валютного регулювання і валютного контролю, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Судом в ході судового розгляду встановлено, що Публічне акціонерне товариство « Укрсоцбанк » має всі необхідні ліцензії та дозволи на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України « Про банки та банківську діяльність » та Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання та валютного контролю », що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з того, що виконання договірних зобов"язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування кредитом.

Враховуючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, а також виходячи із умов договору щодо нарахування пені, вимог закону щодо обчислення пені у національній валюті, пеня в даному випадку має обчислюватися в гривнях від суми простроченого платежу, визначеної за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України: одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України , порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов"язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отримання такої письмової згоди прямо передбачено договором поруки.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки 18 лютого 2008 року

В Договорі поруки, а саме в п. 4. 1 вказано: « Цей договір вступає в силу з моменту підписання Сторонами і діє до повного погашення Позичальником та / або Поручителем заборгованості за Кредитним договором ». Таке формулювання в договорі поруки, відповідно до позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » означає, що в ньому « не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова про дію до повного виконання Божником своїх зобов'язань перед Банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому в підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що іпотека припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку стягнення основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя ».

Моментом, коли у Банку виникло право на дострокове погашення кредиту, є липень 2013 року ( останній платіж за Кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості, поданого Банком, було здійснено 04 червня 2013 року ). Це випливає з положень п. 5. 2. та п. 5. 3 Кредитного договору: « У разі недотримання Позичальником умов цього Договору, Банк має право вимагати дострокового його розірвання, повернення кредитів, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків. Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Договору ». І відповідно до п. 3. 1 Кредитного договору. Позичальник зобов'язується до 10 - го числа кожного календарного місяця частково погашати заборгованість у сумі 207 доларів США.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Ніяких вимог про дострокове погашення кредитного боргу до Позивача ( Поручителя ) після виникнення порушень з боку Позичальника в період 6 місяців не 10.

Не зважаючи на те, що останній платіж по тілу кредиту був сплачений позичальником 04 червня 2013 року і Відповідачу було достовірно відомо про порушення позичальником своїх зобов'язань, Відповідач сприяв збільшенню заборгованості Позичальника шляхом нарахування пені та З % річних на тіло кредиту та проценти .

З вимогою про солідарне стягнення заборгованості Банк звернувся до суду лише 20 лютого 2015 року, тобто після спливу більше ніж 1 року і 8 місяців після здійснення останнього платежа.

Для визначення моменту виникнення права Банку вимагати повну суму заборгованості з наступного місяця після неповернення чергової суми відповідно до Кредитного договору.

«Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і початок позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення його погашення.

Таким чином, оскільки умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня ) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов"язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів».

Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 06 листопада 2013 року у справі № 6 - 116цс13 та є обов'язковою для всіх судів.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6 - 53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок:

« Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності , частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку поруки: протягом строку, установленого договором поруки ( ч. 4 статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення четвертої статті 559 ЦК України ); протягом одного року від дня укладення договору ( якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред 'явлення вимоги ), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя ( ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки будь - який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України ) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку ( який є преклюзивним ) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема її застосування судових заходів свого права ( шляхом пред'явлення позову ), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в ч. 4 статті 559 ЦК України. а тому зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ "Родовід Банк", третя особа: ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою підлягає задоволенню з вище зазначених підстав.

Що стосується зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 про захист прав споживача кредитних послуг, то слід зазначити наступне.

За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( частина 1 статті 261 ЦК України ).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини ( факти порушення її прав ), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів ( статті 15, 16, 20 Цивільного Кодексу України ), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї можливість знати про посягання на права.

Частина 5 статті 261 Цивільного Кодексу України визначає початок перебігу позовної давності у зобов'язаннях з визначеним або невизначеним строком виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

З наведеного вбачається, що положення частини 5 статті 261 Цивільного Кодексу України застосовуються до вимог про зобов'язання сторін ( щодо виконання правочину ), а не до вимог про недійсність правочину.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України при перегляді судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України ( в редакції Закону № 1618 - IV від 18 березня 2004 року ), - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права ( постанова від 03 лютого 2016 року у справі № 6 - 75цс15 ).

За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що договору про збільшення тривалості позовної давності сторони не укладали.

Відтак з огляду на те, що оспорювані договори були укладені сторонами 18 лютого 2008 року , суд вважає, що початковим моментом перебігу позовної давності у цьому спорі є 18 лютого 2008 року.

Позивач по зустрічному позову звернувся до суду з даним позовом через більш ніж через 10 років від моменту виникнення права на позов, тобто з пропуском позовної давності.

ОСОБА_5 , вважаючи, що строк позовної давності не сплив, на жодні поважні причини пропуску позовної давності не послалася, і доказів на підтвердження існування таких обставин не надала.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6 - 94 цс 13 однією з обов»язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв»язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для відмови у зустрічному позові за спливом позовної давності без надання оцінки доводам цього позову по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 251, 252, 525, 526, 533, 546, 559,593, 598, 610, 611, 625, 627, 629, 653, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 43, 76, 81, 83, 89, 141, 211, 263 , 264, 265, 266, 273 ЦПК України, Закону України " Про захист прав споживачів", суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія : НОМЕР_3, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, 01.02. 2001 року, Ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце проживання , АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " ( 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, п/р 2909762, МФО 321712, Код ) заборгованість за кредитним договором № 37.2/АА-009.08.2 від 18.02. 2008 року, яка станом на 26.01. 2015 року становить 9 234 ( дев"ять тисяч двісті тридцять чотири) долари США 54 центи, що складається із:

- 7 022 ( сім тисяч двадцять два ) долари 01 центи- прострочений кредит;

- 1 942 ( одна тисяча дев"ятсот сорок два) долари США 35 центів.-прострочені проценти

Стягнути з ОСОБА_5, ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія : НОМЕР_3, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, 01.02. 2001 року, Ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце проживання , АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " ( 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, п/р 2909762, МФО 321712, Код ) пеню за період з 26.01. 2014 року по 26.01. 2015 року за кредитним договором № 37.2/АА-009.08.2 від 18.02. 2008 року у розмірі 26 886 ( двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 93 копійки , в решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія : НОМЕР_3, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, 01.02. 2001 року, Ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце проживання , АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " ( 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, п/р 2909762, МФО 321712, Код ) судовий збір у розмірі 1 827 ( одну тисячу вісімсот двадцять сім ) гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " третя особа ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, задовольнити.

Визнати поруку за Договором поруки ( без номера) від 18 лютого 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство " Родовід Банк " ( 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, п/р 2909762, МФО 321712, Код ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1), припиненою.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк " ( 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, п/р 2909762, МФО 321712, Код ) на користь : ОСОБА_6( ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1), судовий збір у розмірі 243 ( двісті сорок три) дні 60 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства " Родовід Банк ", третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_6 про захист прав споживача кредитних послуг і розірвання кредитного договору, відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 08 серпня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК