Справа № 396/1030/18
Провадження № 2/396/457/18
РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шепетько Володимир Іванович

за участю секретаря судового засідання Стеценко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу №396/1030/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділ з питань державної реєстрації виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання ОСОБА_2, 10.0211969 року народження, такими, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: вул. Івана Богуна, 229, м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Вимоги обґрунтувала тим, що вона являється співвласником будинку згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок належить їй та ОСОБА_3, згідно рішення Новоукраїнського районного суду від 14.05.1998 року. 30 березня 2005 року в вищезазначеному будинку був приписаний ОСОБА_2, який з 2009 року не проживає в будинку та місце його перебування не відомо. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, тому була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений через офіційний веб-сайт судової влади України.

Представник відповідача відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 03.02.1998 року, жилий будинок в цілому розташований в м. Новоукраїнка по вул. Дзержинського, 229 дійсно належить ОСОБА_4 (а.с.8)

Судом встановлено, що згідно рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 1998 року за ОСОБА_5 закріплено 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого в м. Новоукраїнка по вул. Дзержинського (теперішня ОСОБА_6), 229, та 1/2 частина жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого в м. Новоукраїнка по вул. Дзержинського (теперішня ОСОБА_6), 229 закріплена за ОСОБА_7. (а.с.20,21).

Згідно даних домової книги ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за вищевказаною адресою (а.с. 13-16).

Згідно акту обстеження житловопобутових умов громадянки ОСОБА_1, м.Новоукраїнка, вул. Івана Богуна, 229 від 07.05.2018 року №11197/02-31 складеного дупутатом Новоукраїнської міської ради ОСОБА_8 відповідного до якого, було проведено обстеження житлово побутових умов гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 Ввстановлено, що за даною адресою прописаний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб з яким розірваний з 26.01.2011 року. З 2009 року і по даний час місце проживання ОСОБА_2 невідоме (а.с.18).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У розумінні положень ст.64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Статтею 47 Конституції України, закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Актом не проживання осіб за місцем реєстрації підтверджено факт не проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 більше одного року за адресою: вул. Івана Богуна, 229, м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідачів у житловому будинку позивача більше одного року.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим в будинку позивача, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання він звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин.

Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 втратили право на користування належним позивачу на праві власності житлового будинку розташованого за адресою: м. Новоукраїнка, вул. Івана Богуна, 229, внаслідок відсутності останнього за місцем реєстрації понад один рік.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

Керуючись ст.ст. 41,47 Конституції України, ст.ст. 16,317,319,321,391,405 ЦК України, ст.ст. 64,71,72,156 ЖК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по вул. Івана Богуна, 229, в м. Новоукраїнка Кіровоградської області.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Судове рішення виготовлено 16.08.2018 року.

Головуючий: В. І. Шепетько