Справа № 368/784/18
Провадження 4 - с/368/16/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2018 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Закаблук О.В.

при секретарі- Салій Я.С.

За участі учасників процесу:

Скаржник - ОСОБА_1

Державний виконавець - Дубік В.С.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої сужби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік Вероніки Самвелівни, суд, -

В С Т А Н О В И В :

06.06.2018 року на адресу Кагарлицького районногно суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, - головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік В.С., в якій скаржник просила суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:

- визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік В.С. при винесенні повідомлення від 16.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання по виконавчому листі № 368/135/18 від 11.05.2018 року;

- скасувати повідомлення головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік В.С. від 16.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання по виконавчому листі № 368/135/18 від 11.05.2018 року.

Свої вимоги скаржник ОСОБА_1 в мотивувальній частині скарги обгрунтовує наступним.

23 березня 2018 року Кагарлицьким районним судом Київської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 368/135/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

11 травня 2018 року на підставі вищезазначеного рішення заявниця отримала виконавчий лист та звернулась до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Проте, на поштову адресу заявниці надійшло повідомлення головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 від 16.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання по виконавчому листі №368/135/18 від 11.05.2018 року.

Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу встановлено те, що згідно ч. 2 ст. 26 до заяви стягувана необхідно додавати квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків від суми, що підлягає стягненню.

Проте, виконавчим листом №368/135/18 від 11.05.2018 року встановлено стягнення додаткових витрат на дитину, тобто рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» від сплати авансового внеску звільняються стягувані за рішеннями про стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, заявниця, як сгягувач, вважає, що головним державним виконавецем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов'язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 129 - 1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України зазначено, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 вищезазначеного Кодексу невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до сг. 10 Закону України «Про виконавче провадження» зі примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на за робітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених в рішенні;

4) заборони боржнику розпоряджатися та або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов»язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження виконавець зобов'язаний вживати передбачених ним Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджсно, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вчинивши виконавчі дії, зазначені у повідомленні про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, виконавець грубо проігнорував не лише вимоги Закону України «Про виконавче провадження», але і Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Таким чином, головним державшім виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 по виконавчому листі № 368/135/18 від 11.05.2018 року було порушено вимоги ч. 2 ст. 26 Закону України « При виконавче провадження», чим суттєво перешкоджено процесу виконання виконавчого провадження, а саме, - не здійснені усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець недбало поставився до своїх прямих обов»язків, які були покладені на нього Державою, що призвело до порушення прав заявниці.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального Кодексу України, право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до ст. 385 Цивільного процесуального Кодексу України скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи держаної виконавчої служби може бути подано до суду в десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний стрс обчислюються з дня. коли особа дізналася або повинна бхла дізнатися про nopvui прав чи свобод.

На підставі викладеного, враховуючи порушені права та законні інтереси заяі які підлягають захисту у встановлений законолавегьох! спосіб, керуючись ст. 19. 12е. 1 Конституції України, ч. 2 ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження», ст 383-389 Цивільного процесуального кодексх України, - просить суд задовольнити клопотання.

06.06.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

21.06.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійцшло письмове заперечення, в якому державний виконавець просить суд:

- в задоволення скарги ОСОБА_1, - відмовити в повному обсязі;

- розглянути скаргу без участі представника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та надіслати рішення поштою за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 5.

Своє заперечення в мотивувальній його частині державний виконавець обгрунтовує наступним.

16.05.2018 року до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшов виконавчий лист № 368/135/18 від 11.05.2018 року Кагарлицького районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5000 гривень.

16.05.2018 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, оскільки стягувачем не сплачено авансовий внесок, (за вих. № 8228).

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав звільнення від сплати авансового внеску за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню, а саме, згідно ч. 2: «До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

- стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

- обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

- відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також - - смертю фізичної особи;

- стягнення аліментів;

- відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди І та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів І та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Враховуючи вищевикладене, державний виконавець, при поверненні виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, діяв у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України щодо примусового виконання рішень.

В судовому засіданні, яке відбулося 06.07.2018 року, скаржник ОСОБА_1 вимоги, викладені в скарзі, підтримала, обгрунтовувала свою позицію обставинами, які зазначені в мотивувальній частині її скарги, та які судом зазначені вище.

В судовому засіданні, яке відбулося 06.07.2018 року, державний виконавець Дубік В.С. заперечувала проти задоволення вимог, викладених в скарзі ОСОБА_1, обгрунтовувала свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині заперечення на скаргу, та які судом зазначені вище.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення вимог, викладених в скарзі, обгрутовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов»язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Так, в даному випадку винесення рішення пов»язане з виконання судового рішення від 23.03.2018 року у справі № 368/135/18, яке винесене Кагарлицьким районним судом, як судом першої інстанції у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно, враховуючи вищевказані фактичні обставини справи, та положення ч. 1 ст. 446, ч. 1 ст. 448 ЦПК України дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.

23.03.2018 року Кагарлицьким районним судом Київської області винесено рішення в справі № 368/135/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, згідно якого:

- стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ( адреса: АДРЕСА_1), РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, (адреса: АДРЕСА_2), додаткових витрат на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 5000 грн.

Рішення суду набрало законної сили 04.05.2018 року.

11.05.2018 року Кагарлицьким районним судом Київської області видано виконавчий документ № 368/135/18, на підставі якого:

- стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ( адреса: АДРЕСА_1), РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, (адреса: АДРЕСА_2), додаткових витрат на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 5000 грн.

16.05.2018 року стягувач, - ОСОБА_1 подала письмову заяву до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої сужби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якій вона просила:

- прийняти до виконання виконавчий лист згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23.03.2018 року, справа № 368/135/18 про стягнення додаткових виплат на дитину у розмірі 5000 (п»ять тисяч) грн. 00 коп. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, АДРЕСА_3

16.05.2018 року за вих. № 8228 від 16.05.2018 року головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік Веронікою Самвелівною направлено повідомлення стягувачу ОСОБА_1, про повернення вионавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, згідно з яким:

- виконавчий лист № 368/135/18, виданий 11.05.2018 Кагарлицьким районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ( адреса: АДРЕСА_1), РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, (адреса: АДРЕСА_2), додаткових витрат на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 5000 грн., повернуто стягувачу ОСОБА_1 в зв»язку з тим, що згідно ч. 2 ст. 26 до заяви стягувача необхідно додати квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків від суми, що підлягає стягненню.

Керуючись п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», повертається виконавчий документ без прийняття до виконання.

Суд вважає, що вищевказані дії державного виконавця грубо порушують норми Основного Закону, - Конституції України, норми галузевого права, - норми Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для задоволення вимог, викладених в скарзі, з огляду на наступне.

Застосування судом норм матеріального права.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав звільнення від сплати авансового внеску за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

В разі відсутності таких підстав державний виконавець застосовує положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконаче провадження, а саме:

- до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

- стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

- обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

- відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також - - смертю фізичної особи;

- стягнення аліментів;

- відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди І та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів І та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Скаржник по даній справі, та стягувач по виконавчому листу № 368/135/18, який видано 11.05.2018 року Кагарлицьким районним судом Київської області, - є ОСОБА_1, яка згідно посвідчення № 075336, виданого 09.08.2016 року є законним представником дитини - інваліда ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, а тому ОСОБА_1 звільнена від сплати авансовного внеску на підставі ст. 26 Закону України «№Про виконавче провадження», що є достатньою підставою для задоволення вимог, викладених в скарзі.

Суд вважає, що в діях державного виконавця, - головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік Вероніки Самвелівни вбачаються порушення норми Основного Закону України, - ст. 19 Конституції України, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Формування, функціонування та розвиток правового порядку здійснюються на певних засадах, які являють собою систему взаємопов'язаних та взаємодіючих головних елементів правової основи регулювання суспільних відносин. Фундамент правового порядку становлять принципи, положення Конституції України, права і свободи людини та ін. Вони визначають виникнення його окремих елементів, поєднують їх в єдине ціле, забезпечують такі властивості правопорядку, як динамізм, стабільність та ін.

Заснований на закріплених в Розділі І Конституції України принципах правопорядок виступає могутнім антиподом анархії, хаосу, неорганізованості, невизначеності та нестабільності відносин між людьми. Він стримує можливі незаконні прояви з боку держави, її органів та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб стосовно громадян, а також однієї людини щодо іншої. Громадяни, інші суб'єкти права у разі примушення їх робити щось протиправне, звертаються за захистом до відповідних органів держави, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, можуть посилатись як на конкретні норми законодавства, так і на зазначені засади правопорядку.

Встановлені Конституцією України засади набувають певної якості в принципах, які виступають правовими імперативами дій суб'єктів права в усіх сферах державного і суспільного життя.

У першу чергу це стосується принципів законності, гуманності, справедливості, верховенства права, верховенства Конституції України, принципу поділу влади та ін. Додержання принципів відіграє важливу роль у зміцненні правопорядку.

На перше місце серед засад слід поставити принцип законності, який являє собою найбільш загальну, широку і категоричну вимогу правомірної поведінки (діяльності) суб'єктів суспільних відносин у сфері як законотворчості, так і правореалізації. Жодна юридично значуща дія в демократичній, правовій державі не може бути поза сферою дії принципу законності, виконання його вимог законотворчими органами держави забезпечує правовий характер законодавства - правову основу правопорядку. Відносно правореалізації законність вимагає суворого додержання і виконання законів органами держави, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами та їх соціальними утвореннями.

Відповідно, в ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлюється відповідний спеціально-дозвільний тип правового регулювання, притаманний органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам. Фактично йдеться про принцип «заборонено все, крім дозволеного законом».

Встановлення щодо державних органів і органів місцевого самоврядування саме цього типу правового регулювання є закономірним. В умовах правової держави він є найбільш оптимальним способом впорядкування діяльності органів держави, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб. Він забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливе свавілля з боку держави та її органів.

Такий порядок є природним для будь-якої сучасної правової, демократичної держави. Як відомо, однією з найважливіших ознак правової держави є її пов'язаність правовим законом. Це означає, що діяльність зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами. Конституцією України і законами пов'язані законодавча, виконавча і судова гілки влади.

Відповідно, ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплює вимогу пов'язаності держави законом, яка випливає з принципу законності. Тому цю конституційну норму можна розглядати як важливу правову гарантію забезпечення основних прав і свобод особистості.

Офіційно представляючи народ, органи держави та органи місцевого самоврядування мають набір владних повноважень для виконання покладених на них завдань. Для цього вони наділені правами та іншими засобами виражати і втілювати в життя інтереси та волю народу.

Владні повноваження надаються органам держави та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам для обов'язкової реалізації. Якщо користування громадянином своїми правами залежить від його волі, то суб'єкт владних повноважень зобов'язаний здійснювати надані йому права для забезпечення і захисту публічних інтересів.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи держави та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише у межах повноважень, визначених і встановлених у законодавчих актах.

Конституція спеціально наголошує на тому, що перелік повноважень, які повинні бути максимально точно та повно регламентовані, необхідно закріплювати в Конституції та законах. Ступінь конкретизації цих норм має бути максимальним. Це необхідно насамперед для того, щоб звести до мінімуму можливе свавілля державних органів при тлумаченні цих норм, створити перешкоди довільному, суб'єктивному розумінню і застосуванню повноважень. Розсуд посадових осіб повинен мати свої легальні межі.

Всі органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадові особи повинні діяти в межах наданих їм повноважень. Обмеженість будь-якого повноваження - це його органічно іманентна властивість, оскільки абсолютно безмежних повноважень в умовах правової, демократичної держави існувати не може. Межі повноважень окреслюють їх зміст та обсяг. Такі межі обов'язково встановлюються Конституцією та законами України.

Отже, ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Спосіб - це визначене законом в їх компетенції те, яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних повноважень. Здійснюючи такі дії, вони можуть спиратись тільки на компетенційні права і обов'язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми, що передбачені законодавством.

Зглядаючись на вимоги ч. 2ст. 19 Конституції України, які в даному випадку для головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік Вероніки Самвелівни є апріорі імперативними, в його діях в даному випадку вбачається порушення способу виконання своїх повноважень, а саме, - вбачається порушення порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», яке судом зазначено вище.

Застосування судом норм процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України:

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ч. 1 ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за рехультатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 19 Конституції України, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259, 260, 263, 268, ч. 1 ст. 446, ст. 447 - 450, ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої сужби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік Вероніки Самвелівни, - задовольнити.

- визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік В.С. при винесенні повідомлення від 16.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання по виконавчому листі № 368/135/18 від 11.05.2018 року;

- скасувати повідомлення головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік В.С. від 16.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання по виконавчому листі № 368/135/18 від 11.05.2018 року.

Ухвала може бути оскаржена на підставі п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

На підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена протягом п»ятнадцяти днів до Апеляційного суду Київської області через Кагарлиький районний суд Київської області з моменту проголошення, а учасниками процесу, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - протягом п»ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

С Cуддя:О.В. Закаблук