Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 758/3610/16-ц

провадження № 61-29521св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача - адвокат ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Планета Страхування»,

представник відповідача - Одінсова-Світельська С. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом ОСОБА_5, на рішення Подільського районного суду м. Києва в складі судді Зарицької Ю. Л. від 25 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В. від 07 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 грудня 2007 року він уклав з відповідачем договір добровільного страхування життя. У листопаді 2014 року він повідомив відповідача про намір розірвати вказаний договір та просив виплатити йому викупну суму відповідно до умов договору. Відповідач визначив викупну суму в розмірі 837,26 дол. США, та в період до 15 січня 2016 року здійснив виплату в розмірі 10 957 грн 50 коп. Позивач вважає, що викупна сума розрахована неправильно, її виплату мало бути здійснено за курсом дол. США до гривні на день виплати, та з урахуванням уточнень позовних вимог, остаточно просив стягнути викупну суму, розраховану за курсом долара США до гривні в розмірі 6 363 грн 30 коп., 3% річних за прострочення виплати викупної суми - 2 539 грн 80 коп., витрати на правову допомогу - 4 600 грн, сплачену суму судового збору - 826 грн 80 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року позов було задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування») на користь ОСОБА_4 3% річних - 324 грн, витрати на правову допомогу - 167 грн 55 коп. Вирішено питання про судовий збір.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що при розірванні договору добровільного страхування життя відповідачем було визначено викупну ціну - 837,26 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 13 201 грн 91 коп. та з урахуванням утримання податків до виплати належало 10 972 грн 50 коп. Оскільки вказана сума була виплачена позивачу частинами (17 грудня 2015 року - 1 972 грн 50 коп., 22 грудня 2015 року - 1 000 грн, 12 січня 2016 року - 3 000 грн., 14 січня 2016 року - 2 000 грн., 15 січня 2016 року - 3 000 грн.), на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за час прострочення в сумі 324 грн 25 коп. Судові витрати було стягнуто на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року скасовано в частині стягнення судового збору та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» на користь ОСОБА_8 судовий збір в сумі 826 грн 80 коп.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судового збору виходив із того, що місцевий суд припустився помилки при вирішенні питання про розподіл судового збору. У решті вимог апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій помилково не застосовано до виниклих правовідносин норми Закону України «Про захист прав споживачів», які покликані забезпечувати особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин.

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 29 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування життя, відповідно до умов якого страховик при настанні страхового випадку бере на себе зобов'язання виплатити страхову суму страхувальнику чи іншим особам, що зазначені страхувальником або на користь якого/их укладений договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у встановлені терміни та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування життя.

Пунктом 8.1 договору добровільного страхування життя передбачено, що викупна сума - сума, що може бути отримана страхувальником у разі дострокового припинення дії договору страхування. Умови виплати сум зазначені у «Правилах страхування».

Позивач не заперечував проти визначеної на день розірвання договору викупної суми в розмірі 837,26 дол. США та дати розірвання договору. В розпорядженні про здійснення виплат викупної суми за договором від 29 грудня 2007 року було визначено викупну суму 837,26 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 13 201 грн 91 коп. З цієї суми було утримано податки 2 031 грн 38 коп. та 198 грн 03 коп.

Посилання позивача на положення статті 533 ЦК України щодо визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, є необґрунтованим, оскільки такий порядок застосовується, якщо інший порядок не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У даному випадку в Положенні про формування резервів із страхування життя, затвердженим 26 серпня 2011 року головою правління ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування», встановлений інший порядок, за яким зобов'язання сторони відображається у національній валюті - гривні з використанням курсу Національного банку валюти страхування до гривні на розрахункову дату.

Суди також правильно застосували норму матеріального права та послались на положення статті 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання у вигляді 3% річних від простроченої суми, оскільки викупна сума позивачу була виплачена з порушенням строків такої виплати.

Крім того, заявляючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4 600 грн, представником позивача - ОСОБА_5 було надано договір-доручення про надання правової допомоги від 29 січня 2016 року, укладений між позивачем та адвокатським об'єднанням «Б.Ф.Б. Легал груп» та акт приймання робіт (надання правової допомоги). Згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 29 січня 2016 року, складений 03 квітня 2017 року, а також квитанції про перерахування 1 000 грн та 3 600 грн.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України у редакції 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що наданий позивачем розрахунок витрат на правову допомогу не відповідає зазначеній правовій нормі, оскільки вказаний розмір витрат не відповідає встановленим розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2016 року також в розрахунку зазначається участь представника протягом години в судовому засіданні 31 травня 2016 року в Апеляційному суді м. Києва, хоча в цей день судове засідання не проводилось, та участь представника в судовому засіданні 21 березня 2016 року, тоді як в цей день було подано заяву до суду і засідання не відбувалось.

Разом із тим, правильними є також висновки апеляційного суду в частині скасування рішення місцевого суду в частині розподілу судового збору, оскільки місцевий суд припустився помилки при вирішенні цього питання.

Виходячи з наведеного, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну правову, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило