Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року Попаснянський районний суд Луганської області

У складі:

Головуючої судді: Архипенко А.В.

за участю секретаря судового засідання: Іваненко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Попасна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з дійсною заявою, у якій просила визнати втратившим право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 відповідача по справі.

В поданій заяві позивач зазначив, що являється власником домоволодіння за № 10 кв. 1, яка знаходиться за адресою: вул. Бєлінського 10/1, м. Гірське, Попаснянського району, Луганської області. У вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач який являвся співмешканцем членом сім"ї колишнього власника зазначеного житла.

З 2006 року відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації, у звязку з виїздом на інше місце проживання. В зазначеній квартирі не залишилося речей та документів відповідача. Договору найму житлового приміщення позивач з відповідачем не укладав. В добровільному порядку вирішити питання про зняття з реєстрації відповідач не бажає. За викладених обставин, позивач не може розпоряджатися нерухомим майном за власним розсудом.

За таких підстав, позивач звертається до суду із дійсною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням і проживання в ньому, у зв'язку з тим, що відповідач тривалий час, більше 12-ти років не проживає по зазначеній адресі за незалежних причин, ніяких обов'язків по оплаті комунальних послуг не несуть.

До початку судового засідання позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив задовольнити поданий позов та справу розглядати без його участі.

З боку в відповідача, до початку судового засідання на адресу суду надійшла заява згідно яких він визнав позовні вимоги, також просив розглядати справу без його присутності у судовому засіданні.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Предметом даного позову являється захист прав власності на житло, яке знаходиться у приватній власності позивача, що регулюється цивільним законодавством, а також положеннями житлового законодавства.

Відповідно до положень ст. 383 ЦК України та ст.150 Житлового Кодексу України - власник має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

На підставі ст.71 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

При цьому, згідно ст.405 ЦК України - член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі ст.72 Житловго Кодексу УРСР (який є чинним) - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

До цього ж також, суд. у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України , вважає необхідним застосувати при розгляді даної справи положення п.34 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації

Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Враховуючи зазначені правову положення, суд зазначає, що діюче законодавство регулює правовідносини між особами щодо права користування та розпорядження власністю, а саме між власниками , членами їх сімей та колишніми власниками.

Між тим, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

А так, враховуючи що діюче законодавство не регулює правовідносини між власником житла та членами сім"ї колишнього власника житла - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень, що регулюють правовідносини між власником житла та попереднім власником , які викладені вище.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності, /а.с.3/, копії договіру купівлі-продажу квартири, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договіру купівлі-продажу квартири від 01.02.2016 року.

Копіями Форм А і Б підтверджується факт реєстрації у вказаній квартирі відповідача ОСОБА_2 (а.с.6).

З акту, складеного депутатом виконавчого комітету Гірської міської ради Луганської області /а.с.5/ від 12.06.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2І ІНФОРМАЦІЯ_1, являвся співмешканцем членом сім"ї колишнього власника зазначеного житла та не мешкає за адресою:Луганська область, АДРЕСА_2 з 2006 року.

Враховуючи надані позивачем докази до позову, суд вважає, що прав передбачених ст..78 Житлового Кодексу УРСР щодо зберігання прав на житло при тимчасовій відсутності наймача у відповідача не виникає, так як позивачем доведено, що відповідач тривалий час не виконує свої обовязки по належному утриманню житла, без поважних причин, та відсутній у зазначеному житловому приміщенні понад 6 місяців також без поважних причин.

При цьому також суд враховує той факт, що відповідачі визнали даний позов, в добровільному порядку та надали суду відповідні заяви. Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач ОСОБА_2І не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 тривалий час, а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст.71 ЖК України повинні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності їх понад встановлені строки без поважних причин.

На підставі викладеного, ст. ст.71,72, 78, 150 ЖК України, 405 ЦК України,

керуючись ст.ст.ст.ст.10, 12, 13, 76, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, паспорт ЕК № 509319 виданий Троїцьким РВ УМВС України в Луганській області 22.09.1997 року, визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 1 розташованої в будинку № 10 по вулиці Бєлінського в м. Гірське, Попаснянського району, Луганської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Попаснянского районного суду: ОСОБА_3