Справа № 214/3978/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 вересня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Усік М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, третя особа відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просять: визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4

В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. Вона, ОСОБА_2, є власником квартири АДРЕСА_4 (далі - квартира), на підставі свідоцтва про право власності № С-593, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 10 серпня 2005 року.

Разом з нею у квартирі зареєстрований відповідач - ОСОБА_3, який у квартирі не проживає з 2004 року. Останній у добровільному порядку зібрав всі свої особисті речі та переїхав на інше постійне місце проживання. З нею він не спілкується та жодним чином не контактує. Їй, позивачці , невідомо де на сьогоднішній день проживає відповідач. В квартирі відсутні особисті речі відповідача, жодних перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, а обрання ним іншого житла здійснено самостійно, свідомо та за власним волевиявленням. Участі в оплаті житлово-комунальних послуг за квартиру відповідач не приймає, матеріальної допомоги на це не надає.

Зняти з реєстраційного обліку відповідача в досудовому порядку не має можливості, а реєстрація останнього обмежує її права, як власника, та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, що створює відповідні незручності, тому за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутись до суду.

Вважає, що дана ситуація порушує її майнові та житлові права, адже не може в повному обсязі скористатися своїм правом згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97 - ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», якою закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь - яких порушень його права. Зі ст. 317 ЦК України, вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як пояснює ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, від представника позивачки надійшла заява, згідно якої остання позов підтримала повністю, просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

Представник третьої особи у судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за їх відсутності та прийняти рішення на розсуд суду.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво (а.с.8), витяг (а.с.9), технічний паспорт (а.с.10), план (а.с.11), довідки (а.с.12,13), акт (а.с.14).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво (а.с.8), витяг (а.с.9), технічний паспорт (а.с.10), план (а.с.11), довідки (а.с.12,13), акт (а.с.14), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_2 у власності позивачки, перебування відповідача на реєстраційному обліку та його відсутність у зазначеній квартирі.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідка є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Квартира АДРЕСА_2 є власністю позивачки, що встановлено свідоцтвом (а.с.8), витягом (а.с.9).

В квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач, що вбачається з довідок (а.с.12,13).

Відповідач у спірній квартирі не проживає понад один рік без поважних причин, що встановлено актом (а.с.14).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, який доводиться позивачці сином, відсутній в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню,

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4

Стягнути з ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,на користь ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.М. Прасолов