Постанова

Іменем України

05 липня 2018 року

м. Київ

справа № 695/1941/17

провадження № 61-2529 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Пальміра»,
відповідачі: ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Середи Л. В. від 08 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В. від 12 грудня 2017 року в справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди.

Встановив:

У липні 2017 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Пальміра» (далі - СГ ТОВ «Пальміра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» (далі - ТОВ «Гранекс-Черкаси») про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди.

Позовна заява мотивована тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Кропивна», повним правонаступником усіх прав та обов'язків якого є СГ ТОВ «Пальміра» та відповідачем ОСОБА_4 19 листопада 2009 року укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого позивачу в користування передано земельну ділянку, площею 2,60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За умовами вказаного договору строк дії останнього починався з 01 січня 2010 року та діяв до 31 грудня 2016 року. Вказаний договір зареєстрований у встановленому законодавством порядку, а тому позивач набув усіх відповідних прав оренди вказаної земельної ділянки. 15 листопада 2016 року, у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди вказаної земельної ділянки, позивач звернувся до ОСОБА_4 із відповідним листом з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. У відповідь на запропоновані умови на адресу позивача надійшло повідомлення ОСОБА_4 з відмовою у поновлення дії договору оренди, із змісту якого вбачається, що останнього не влаштовувало ряд запропонованих позивачем умов, а тому позивач, проаналізувавши свої фінансові можливості 08 лютого 2017 року повторно звернувся до ОСОБА_4 із з новою пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки та запропонував кращі умови договору, збільшивши орендну плату порівняно із договором оренди землі від 19 листопада 2009 року. В подальшому відповідач на запропоновані нові умови договору не відповідав. Позивач наполягає, що в ході проведення вказаних вище переговорів із відповідачем, йому стало відомо, що ОСОБА_4 та ТОВ «Гранекс-Черкаси» 06 січня 2017 року зареєстрували договір оренди землі, на земельну ділянку, яка є предметом переговорів між позивачем та ОСОБА_4, а умови вказаного договору оренди землі є значно гірші ніж умови запропоновані позивачем, та які ОСОБА_4, в порушення вимог статті 22 Закону України «Про оренду землі» не було запропоновано позивачу, який має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, та які в разі отримання відповідної пропозиції були б ним беззаперечно прийняті. Такі дії відповідачів, на думку позивача, не узгоджуються ні з договором оренди земельної ділянки укладеним раніше, ні з положеннями земельного законодавства та грубо порушують переважне право позивача на поновлення договору оренди землі. За таких обставин, при укладенні договору оренди землі із новим орендарем ОСОБА_4 не дотрималася вимог чинного законодавства та порушила переважне право позивача на поновлення договору оренди землі.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив визнати недійсним договір оренди землі укладений між відповідачами та наполягав на визнанні додаткової угоди до договору оренди землі від 19 листопада 2009 року, з моменту набрання чинності судового рішення.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач скористався своїм правом вільно розпоряджатися своєю власністю, а продовження позивачем користуватися орендованою земельною ділянкою та його повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди за наявності заперечень орендодавця не є підставою для поновлення договору оренди землі, так як пропозиція ТОВ «Гранекс-Черкаси» на укладення договору оренди землі була більш вигідніша власнику земельної ділянки.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, СГ ТОВ «Пальміра» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки ними неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у лютому 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «Гранекс-Черкаси» просить відхилити касаційну скаргу СГ ТОВ «Пальміра» та залишити судові рішення без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд до Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до частини 4 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Судами установлено, що 19 листопада 2009 року між СГ ТОВ «Пальміра» та ОСОБА_4укладенодоговір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,60 га. 06 грудня 2011 року сторони уклали додаткову угоду якою внесли зміни до пункту8 договору оренди землі та визначили, що вказаний договір укладено строком до 31 грудня 2016 року.

11 листопада 2016 року СГ ТОВ «Пальміра» направив повідомлення № 724 ОСОБА_4 про те, що товариство має намір продовжити дію договору оренди землі шляхом укладення додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі та внесення змін до нього. Проект додаткової угоди до договору оренди землі додавався до повідомлення.

22 листопада 2016 року ОСОБА_4 направила позивачу лист-повідомлення про те, що не погоджується з пропозицією орендаря, оскільки запропоновані умови договору її не влаштовують та заявила про відмову в продовженні договору оренди з позивачем.

Після припинення 31 грудня 2016 року договору оренди землі з СГ ТОВ «Пальміра» 01 січня 2017 року ОСОБА_4 та ТОВ «Гранекс-Черкаси» уклали договір оренди земельної ділянки та зареєстрували його в установленому законодавством порядку 06січня 2017 року.

08 лютого 2017 року СГ ТОВ «Пальміра»вдруге направив лист- повідомлення № 165 ОСОБА_4 про поновлення договору оренди, в якому пропонує інші умови договору, вигідніші за попередні пропозиції.

01 березня 2017 року ОСОБА_4 надала відповідь позивачу на запропоновані умови і в черговий раз повідомила про відмову в поновленні договору оренди землі і зазначила, щоб СГ ТОВ «Пальміра» не перешкоджало їй користуватися та розпоряджатися своєю земельною ділянкою.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір оренди землі не продовжено на підставі частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» у встановленому законом порядку, право користування земельною ділянкою за цим договором є припиненим, а нормами діючого законодавства не передбачено внесення змін до договорів, правовідносини за якими припинено та які не є чинними. Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ними не враховано переважного права СГ ТОВ «Пальміра» на поновлення договору оренди землі. Крім того, зазначає, що СГ ТОВ «Пальміра» запропонував кращі умови оренди землі ніж ТОВ «Гранекс-Черкаси», що судами також не враховано. Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну оцінку доказам у справі та обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ТОВ «Гранекс-Черкаси» запропоновані кращі умови договору оренди, що відповідно до чинного законодавства давало ОСОБА_4 право зробити вибір на кращих для себе умовах. Крім того, ще до підписання договору оренди землі ТОВ «Гранекс-Черкаси» надавали ОСОБА_4 відповідну матеріальну допомогу на протязі 2015-2016 років.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Пальміра».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська