Справа № 309/3276/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 червня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Готри Т.Ю. і Джуги С.Д.,

за участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року (у складі судді Лук'янової О.В.) за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у жовтні 2017 р.

Просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 2 764 017,80 грн. і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування указав, що між ним і відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомості. Він зі свого боку виконав усі умови, покладені на нього попереднім договором, однак відповідач узятих на себе зобов'язань не виконував, основного договору з ним не уклав, що унеможливлює використання будинку.

Разом із позовною заявою позивачем була заявлена вимога про застосування заходів забезпечення позову.

ОСОБА_3 просив накласти арешт на все майно, банківські рахунки, грошові кошти, корпоративні права, що належать відповідачу, зокрема на нерухоме майно: садовий будинок без номера в урочищі «Вагов» с.Шаян Хустського району Закарпатської області загальною площею 86,4 кв. м, житловою площею 23,5 кв. м, і земельну ділянку площею 0,05га, кадастровий номер НОМЕР_1.

На обґрунтування заяви вказав, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання або утруднення виконання можливого майбутнього рішення, оскільки відповідач буде намагатися відчужити все належне йому майно для уникнення сплати коштів. Крім того зазначає, що забезпечення позову є єдиним способом для відновлення порушених відповідачем його законних прав та інтересів.

Ухвалою судді Хустського районного суду від 14 лютого 2018 р. заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково: накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_4, а саме: на садовий будинок загальною площею 86,4 кв. м, житловою площею 23.5 кв. м; земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, які розташовані за адресою: урочище«Вагов» с. Шаян Хустського району Закарпатської області, б/н, а також на інше належне йому нерухоме майно, заборонивши його відчуження, а також накласти арешт на його грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках у будь-яких банківських і фінансових установах, - у межах заявлених позовних вимог на суму 2 764 017,80 грн.

ОСОБА_4 просить скасувати цю ухвалу. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Указує про невідповідність виду забезпечення позову спірним правовідносинам. Зазначає, що судом першої інстанції було вжито забезпечення позову за безпідставним позовом, оскільки попереднього договору купівлі-продажу між сторонами укладено не було. Указує, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо незастосування зустрічного забезпечення.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що судом першої інстанції було дотримано всіх вимог процесуального законодавства під час постановлення ухвали про забезпечення позову, а доводи відповідача є голослівними та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

Суд першої інстанції виходив із наявності всіх підстав припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Предметом указаного позову є стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 2 764 017,80 грн. за невиконання узятих на себе зобов'язань згідно з умовами укладеного попереднього договору. Підставою позову є укладення між сторонами попереднього договору купівлі-продажу нерухомості. Позивач виконав усі умови, покладені на нього попереднім договором, однак відповідач узятих на себе зобов'язань не виконував, основного договору з позивачем не уклав, що унеможливлює використання останнім будинку, який має бути предметом договору купівлі-продажу.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та рахунки відповідача, заявник посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що майбутнє судове рішення може бути не виконано, оскільки відповідач може вчинити дії спрямовані на відчуження усього належного йому майна та коштівлише заради того, щоб не виконати рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Довід апеляційної скарги про невідповідність виду забезпечення позову характеру спірних правовідносин, не відповідає дійсності, оскільки предметом позову є стягнення із відповідача грошових коштів, оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно та кошти відповідача в межах суми боргу (позову), а відтак - ужитий судом захід забезпечення позову в повній мірі відповідає характеру спірних правовідносин і нормам процесуального закону.

Довід апелянта про те, що заходи забезпечення позову були вжиті за безпідставним позовом не заслуговує на увагу, оскільки обґрунтованість або безпідставність заявлених позовних вимог можна встановити виключно під час розгляду справи по суті та ухвалення остаточного судового рішення, а під час вирішення заяви про вжиття чи не вжиття заходів забезпечення позову вказаний факт не має жодного правового значення.

Довід апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо незастосування зустрічного забезпечення суперечить обставинам справи та нормам процесуального права. Так, за приписами ч.1 ст.154 ЦПК України це право суду, а по - друге: обов'язкових підстав (ч.3 ст.154 ЦПК України) щодо зобов'язання суду застосувати зустрічне заперечення відповідно до обставин справи не встановлено.

Тобто, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути взяті до уваги як підстава для скасування оскарженого судового рішення.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Ухвалу судді Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 04 липня 2018 р.

Судді: