Справа № 296/2050/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" червня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого- судді Галасюка Р.А.,

за участю секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Житомирської міської ради за участю третьої особи - Перша житомирська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, зобов"язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м.Житомира у березні 2017 року звернувся ОСОБА_1 з цим позовом, та в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_4, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Попередньо, 12 листопада 1987 року, батько склав заповіт, яким заповів належну йому частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, своєму синові - позивачу ОСОБА_1 Крім позивача, спадкоємцями до майна померлого є відповідачі: син - ОСОБА_2 та дружина померлого - ОСОБА_3

10 березня 2017 року в.о. державного нотаріуса Першої житомирської державної нотаріальної контори позивачеві було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину у зв"язку із розбіжностями в адресі будинку в правовстановлюючих документах: адреса зареєстрованого майна - дім 7-а, однак, в свідоцтві, на підставі якого була здійснена ця реєстрація - дім 7. Позивач вказує, що першочергово спірне домоволодіння мало адресу АДРЕСА_2, на титульному листі домової книги є штамп про зміну цієї адреси на АДРЕСА_3. Вказані зміни адреси відбувалися на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради депутатів трудящих від 17 грудня 1957 року №1258 «Про зміну назви вулиць і нумерації будинків», однак, у тексті цього рішення пропущено будинок АДРЕСА_2, очевидно, через помилку працівників виконкому, які готували це рішення. Таким чином спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору, а тому просить суд захистити своє порушене право та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 47/100 ід.ч. нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та зобов"язати відповідну реєстраційну службу зареєструвати цю власність на ним.

Ухвалою суду від 15 березня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі.

В судове засідання позивач не з"явився, від його представника надійшла заява, в якій просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 122).

Від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надійшли заяви про визнання позову (а.с. 88, 118).

Від в.о. державного нотаріуса Першої житомирської державної нотаріальної контори Єрьомінської - Бойкової І.В. надійшла заява про розгляд справи без представника нотконтори (а.с. 26).

Від представника Житомирської міської ради надійшла зава про розгляд справи без її участі, при вирішенні спору поклалася на розсуд суду (а.с. 121).

Суд дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та встановив наступне.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 (а.с. 5), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

12 листопада 1987 року ОСОБА_4 заповів належну йому частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, своєму синові - позивачу ОСОБА_1 (а.с. 8). Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва НОМЕР_1 про право особистої власності на жилий будинок від 16 січня 1970 року (а.с. 9).

10 березня 2017 року в.о. державного нотаріуса Першої житомирської державної нотаріальної контори Єрьомінською - Бойковою І.В. позивачеві було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину у зв"язку із розбіжностями в адресі будинку в правовстановлюючих документах: адреса зареєстрованого майна - дім 7-а, однак, в свідоцтві, на підставі якого була здійснена ця реєстрація - дім 7 (а.с. 10).

Як вбачається з копії Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_1, на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради депутатів трудящих від 17 грудня 1957 року №1258 «Про зміну назви вулиць і нумерації будинків» адресу спірного будинку змінено, та замість АДРЕСА_2 присвоєно нову адресу - АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Однак, з відповіді Державного архіву Житомирської області від 21.11.2016 №Л/3219 вбачається, що у вказаному вище рішенні від 17 грудня 1957 року №1258 відсутні відомості про зміну адреси АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 (а.с. 12).

З копії Інвентаризаційної справи №558 вбачається про зміну адреси АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 (а.с. 14-16).

Також про фактичну зміну цієї адреси можна судити з наступних письмових доказів, оглянутих в судовому засіданні: договору купівлі - продажу частини житлового будинку (а.с. 17-18), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 19), копій паспортів з реєстрацією місця проживання померлого ОСОБА_4 (а.с. 73) та позивача ОСОБА_1 (а.с. 106), довідки про склад сім"ї №3067, виданої ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир»» 06.12.216 (а.с. 74, на звороті), договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 06.09.1950 з додатками (а.с. 98-103), договору дарування від 26.02.1953 (а.с. 104).

Враховуючи викладене, а також визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та задовольняє його частково, а саме в частині визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на 47/100 ід.ч. нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

В частині зобов"язання відповідну реєстраційну службу зареєструвати цю власність за позивачем слід відмовити, оскільки реєстраційна служба не була стороною по справі та будь-яких конкретних позовних вимог до неї не заявлялося.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 325, 328, 368, 1217, 1218, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 47/100 ід.ч. нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Cуддя Р. А. Галасюк