Справа № 463/4415/17 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/2077/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики (розписки), -

в с т а н о в и л а:

01.09.2017 року Лип І.Р. звернулася з позовом до Сембратович Г.В., в якому просила стягнути з відповідача на її користь 7000,00 грн. боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що18.12.2000 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за яким вона передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7000,00 грн. строком до 18.12.2015 року. В обумовлений у договорі строк відповідач кошти не повернула та повертати їх в добровільному порядку відмовляється, у звязку з чим за захистом свого права вона змушена звернутися до суду.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позики від 18.12.2000 року в розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, який не брав участі у справі.

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з»ясуванням усіх обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначив, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права, інтереси та обовязки, однак його не було залучено до участі у розгляді справи, що позбавило його права надати суду докази на спростування позовних вимог. Про дане рішення довідався лише при розгляді справи Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 442/8047/ 16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, у якій предметом спору є квартира АДРЕСА_1 області. Оскільки з боргової розписки вбачається, що ОСОБА_3 позичала кошти на придбання квартири, оскаржуване рішення суду може вплинути на прийняття рішення суду у справі № 442/8047/16-ц. Крім того, при постановленні оскаржуваного рішення судом не досліджено оригінал розписки, а тому такий доказ у справі є неналежним та недопустимим. Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил підсудності, що є самостійною підставою для скасування рішення суду відповідно до вимог ст. 378 ЦПК України.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони в засідання суду апеляційної інстанції не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Представник апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_5 скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту скарги, просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Встановлено, що 18.12.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (ОСОБА_4) було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 18.12.2000 року, згідно якої ОСОБА_3 передала ОСОБА_6 у власність грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. на строк до 18.12.2015 року (а.с.7).

У визначений в розписці строк відповідач кошти не провернула.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 7000 грн. неповернутих за договором позики коштів, районний суд виходив з того, що 18.12.2000 року між сторонами було укладено договір позики, за яким кошти в сумі 7000 грн. відповідач отримала, у визначений в договорі строк - 18.12.2015 року, кошти не повернула, що є підставою для стягнення таких в судовому порядку.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується повністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, який не брав участі у справі, щодо того, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та обов»язки, на думку колегії суддів, на увагу не заслуговують, оскільки оскаржуваним рішенням на нього не покладено обов»язок щодо повернення позичених коштів ОСОБА_3 Крім того, оскаржуваним рішенням не встановлено, що позичені у ОСОБА_3 кошти використано відповідачем ОСОБА_6 в інтересах сім»ї, а саме на придбання квартири АДРЕСА_1 області.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня (її проголошення) складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28.09.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_7