Ухвала

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 226/1483/17

провадження № 61-41629ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яка підписана представником Багничем Олександром Анатолійовичем, на постанову апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»), у якому просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 29 грудня 2006 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Українська залізниця», працюючи на посаді стрільця стрілецько-пожежної команди вантажів та об'єктів 1-ї групи СП Служби воєнізованої охорони станції Красноармійськ регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Наказом від 16 серпня 2017 року № 87/НО-ос його звільнено з вказаної посади у зв'язку з прогулом без поважних причин. Підставами для звільнення були акт відсутності на робочому місці, протокол оперативної наради та матеріали службового розслідування. Вважав дії відповідача щодо його звільнення незаконними та такими, що порушують порядок накладення дисциплінарного стягнення, оскільки наказ про припинення з ним трудового договору є крайньою мірою та був винесений без попереднього накладання стягнення. Вказував, що був відсутній на роботі 27 липня 2017 року з 7 год 45 хв до 14 год 00 хв із поважних причин, а саме: на залізничний зупиночний пункт поблизу його місця проживання з невідомих причин не прибув електропотяг, який є єдиним засобом транспортного сполучення. Про викладені обставини він своєчасно повідомив керівництво. Вважав своє звільнення помстою за те, що раніше звертався до поліції із заявою щодо неправомірних дій співробітників стрілецької команди, у зв'язку з чим було заведено кримінальне провадження. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2018 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Скасовано наказ від 16 серпня 2017 року № 87/НО-ос про звільнення ОСОБА_2 з посади стрілецької команди з охорони вантажів та об'єктів 1-ї групи станції Красноармійськ стрілецької команди структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за прогул без поважних причин. Поновлено ОСОБА_2 на посаді стрілецької команди з охорони вантажів та об'єктів 1-ї групи станції Красноармійськ стрілецької команди структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Стягнуто середній заробіток за дні вимушеного прогулу з 17 серпня 2017 року до 13 березня 2018 року у розмірі 41 444,70 грн без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

31 липня 2018 року через засоби поштового зв'язку ПАТ «Українська залізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником Багничем О. А., на постанову апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ПАТ «Українська залізниця» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував всі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дослідив і не надав належної правової оцінки доказам у справі, а висновки суду щодо поважної причини прогулу не відповідають дійсності, оскільки позивач не вчинив жодних дій для того, аби дістатися до роботи, що свідчить про його безвідповідальне ставлення до посадових обов'язків.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, справа № 226/1483/17 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 226/1483/17 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою у силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються і на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржена постанова прийнята у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ПАТ «Українська залізниця» подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником Багничем Олександром Анатолійовичем, на постанову апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат