Провадження № 2-о/337/69/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.

при секретарі Шварцер Г.М.

Заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: приватний нотаріус ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

За захистом своїх прав та інтересів із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем заявник ОСОБА_1 звернувся до суду.

В заяві зазначив, що 23 жовтня 2017 року померла бабуся заявника ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру за адресою: м.Запоріжжя, вул.. Рубана, буд.№24, кв.№35, яка належала їй на праві власності. 27.09.2016 року ОСОБА_4склала заповіт на все своє майно на заявника ОСОБА_1, про що він дізнався після смерті бабусі. Інших близьких родичів та спадкоємців не має. Заявник ОСОБА_1. постійно проживав за вказаною адресою разом з бабусею та дідусем, батьків не памятає, ОСОБА_4 була опікуном заявника., однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки він зареєстрований за іншою, ніж спадкодавець, адресою

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 представник заявника адвокат ОСОБА_2 підтримали заяву і пояснили суду, що 23 жовтня 2017 року померла бабуся заявника ОСОБА_4, яка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1., за цією адресою вони разом проживали, знаходяться речі заявника, він займався похованням бабусі, інших близьких родичів не має.Бабусею складено заповіт на імя ОСОБА_1

В розумінні ст. 1268 ЦК України, заявник прийняв спадщину після смерті бабусі, оскільки до дня його смерті постійно проживали разом за однією адресою.

Заінтересована особа ОСОБА_3, в судове засідання не зявилась по невідомій суду причине, була повідомлена належним чином.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Статтею 235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2017 року померла ОСОБА_5 (а.с.7), яка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ч. 1ст. 1220 ЦК України).

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця.

Відповідно до заповіту, складеного 27.09.2016 року ОСОБА_4, посідченого державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстром №914, все належне їй майно, в тому числі квартира АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_1.(а.с.8)

Відповідно до ч3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Допитані судом свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, суду пояснили, що ОСОБА_1О . більше пяти років проживав зі своєю батусею, в квартирі АДРЕСА_2, де знаходились речі заявника. ОСОБА_7 була опікуном ОСОБА_1 А коли ОСОБА_4 захворіла, онук купував ліки та доглядав її, а коли померла, то займався її похованням. У них був спільний бюджет.

Вважаючи, що спільним проживанням він прийняв спадщину після смерті бабусі, ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини, йому було рекомендовано підтвердити факт спільного проживання з його бабусею на час її смерті.

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Керуючись ст. 1268 ЦК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, ст.ст.60, 212, 213, 215, п. 5 ч. 1 ст.256, ст.259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини 23.10.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Нещеретна