Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 449/1230/16-ц

провадження № 61-30180св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2017 року у складі судді Левик А. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 посилаючись на те, що останні більше шести місяців у ній не проживають.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у складі судді Савчак А. В. відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати у зв'язку з недотриманням правил підсудності.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд вважав копію ухвали від 05 липня 2017 року, якою залишено без руху апеляційну скаргу, врученою та посилався на те, що станом на 25 вересня 2017 року заявником не виконано її вимоги та не вчинено жодних дій на їх виконання.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Скарга аргументована тим, що суд, відмовивши у відкритті апеляційного провадження у справі, порушив його право на доступ до правосуддя, гарантований статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, посилався на те, що ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху він отримав вже після постановлення ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, а тому не мав можливості виконати її вимоги.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 265/1732/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасник Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 1 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліків апеляційної скарги, зокрема не сплатив судовий збір за її подання та не вказав підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Встановлено, що ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року відкрито провадження у справі.

Згідно з частиною другою статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до супровідного листа суду першої інстанції ухвала про відкриття провадження у справі на адресу ОСОБА_5 направлена 10 січня 2017 року (а. с. 19), проте будь-які докази отримання її ОСОБА_5 у матеріалах справи відсутні.

Вказану ухвалу ОСОБА_5 оскаржив в апеляційному порядку у березні 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_5 на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року була залишена без руху і запропоновано заявнику у тридцятиденний строк із дня її отримання вказати поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та у п'ятиденний строк надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до супровідного листа, який не містить дати його складення, копія вказаної ухвали була направлена ОСОБА_5 Доказів отримання ним цієї ухвали матеріали справи не містять.

Згідно з супровідним листом, датованим 09 серпня 2017 року, ухвала про залишення апеляційної скарги ОСОБА_5 без руху повторно направлена заявнику. Зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення у матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до листа комунального підприємства «Комунальник» від 30 серпня 2017 року ухвала про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_5 не вручена у зв'язку з тим, що за вказаною адресою він не проживає.

Зазначене свідчить про те, що відповідач ухвалу апеляційного суду з вимогою про усунення недоліків апеляційної скарги не отримував й був позбавлений можливості вчасно виконати її.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2017 року, якою його скаргу на ухвалу суду першої інстанції залишено без руху, він отримав лише 25 жовтня 2017 року й до матеріалів скарги додав документи, що підтверджують його доводи.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову заявнику у відкритті апеляційного провадження, внаслідок чого позбавив його права на апеляційне оскарження судового рішення, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 389, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанціїдля вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило