Провадження № 2/522/5081/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 89 935,10 грн.; судовий збір в розмірі 899, 36 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 80 400 грн. про що було складено розписку, сума боргу в період визначений в розписці повернута не була внаслідок чого позивачем була нарахована сума в розмірі 3% річних в розмірі 1726,62 грн. та індекс інфляції. Таким чином загальна сума боргу становить 89935,10 грн.. Враховуючи, що відповідачем зобов'язання за договором позики виконані не були позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду із даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду заперечення проти позову в яких зазначив, що станом на 29.09.2015 року здійснив повернення боргу ОСОБА_1 на його банківський рахунок у розмірі 23 118 грн. На кінцеву дату повернення боргу неповернений залишок становить 6 882 грн..

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе позов про стягнення боргу задовольнити на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

18.03.2015 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 у розмірі 80 400 грн., що підтверджується розпискою на зазначену суму.

Відповідно до домовленістю між сторонами повернення взятої у борг суми повинну було відбуватись поетапно, а саме: перший платіж здійснюється відповідачем в розмірі 2400 грн. до 22.03.2016 року; в послідуючому залишкова сума розбивається на 12 місяців, з періодом оплати кожного 16 числа місяця в розмірі 6500 грн..

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками.

Згідно з п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначає позивач в позові, що до теперішнього часу кошти відповідачем повернуті не були.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговим документом- розпискою від 18.03.2015 року, копія якої наявна в матеріалах справи(а.с.10). Оригінал розписки позивачем було надано для огляду в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні посилався на той факт, що борг відповідачем був сплачений на банківський рахунок позивача але належних та допустимих доказів на підтвердження того до суду надано не було.

Так, надані до суду копії квитанцій на суму 14000 грн., 29188 грн., 20000 грн. та 20000 грн. не містять графи «призначення платежу».

Вимоги, що пред'являються до доказів визначені ст.58 ЦПК України.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22.

Нормами зазначеної Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у т.ч. платіжних доручень.

Так, відповідно до п.2.1 Інструкції, розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до цієї Інструкції. Реквізити розрахункових документів за цими формами заповнюються згідно з вимогами додатка 8 до цієї Інструкції та відповідних її глав. При цьому, згідно п.2.3 Інструкції, відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа, несе особа, яка оформила цей документ і подала його до обслуговуючого банку.

Зокрема, згідно п.3.1 Інструкції, платіжне доручення, одним із реквізитів якого є графа "призначення платежу", оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції

В силу п.3.8 доручення, реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу".

Отже, допустимим доказом призначення грошових коштів, що перераховуються, є відповідний платіжний документ з даними щодо призначення платежу.

Оскільки в наданих до суду, копіях квитанцій відсутня графа « призначення платежу» тому суд не може однозначно стверджувати, що відповідачем зобов'язання за договором позики були виконані.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 88 208,48 грн..

Три проценти річних від простроченої суми становить 1726,62 грн.

Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судові витрати у розмірі 899,36 грн.,що підтверджується квитанцією,наявною в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача.

З огляду на те, що представником відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним дійсно сума боргу була погашена, також приймає до уваги той факт, що оригінал розписки знаходиться у позивача, суд вважає за можливе позов задовольнити.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи вищезазначене, суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 3, 15, 16 , 526, 625, 626, 1046 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,- задовольнити .

Стягунути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий 12.07.2013 року Приморським РВ м. Одеси,) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Сімферопольським РВ МУ ГУМВС України в Криму 01.09.1998 року) суму боргу в розмірі 89 935,10 грн.

Стягунути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий 12.07.2013 року Приморським РВ м. Одеси,) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Сімферопольським РВ МУ ГУМВС України в Криму 01.09.1998 року) суму сплаченого судового збору в розмірі 899,36 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 17.08.2018.

Суддя: Р.Д. Абухін

17.08.18