Справа № 182/4780/18
Провадження № 2/0182/2691/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.08.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом Юр»євої ОСОБА_1 до територіальної громади Нікопольського виконкому Дніпропетровської області, третя особа Комунальне підприємство «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності, посилаючись на наступне.

30 червня 2001 року вона уклала з ОСОБА_2 договір купівлі - продажу нерухомості, а саме: житлового будинку з надвірними господарчими побудовами № 44 по вулиці Горького в місті Нікополі, житловою площею 35,6 кв.м. (А- житловий будинок, В-гараж, Г-вбиральня, Ж-підвал, спорудження), розташований на земельній ділянці 870 кв.м. (рішення від 07.12.77 р. № 678), зареєстрований на Українській товарній біржі, реєстраційний № 173276. Згідно з умовами вищевказаного Договору, нею сплачені грошові кошти в сумі 9 298,00 грн. за придбання обєкту нерухомості, продавець прийняв ці кошти, передав їй правовстановлюючі документи та ключі від будинку. Істотні умови договору були виконані сторонами в повному обсязі, ніяких претензій з боку продавця не було. Під час укладення вищевказаного договору купівлі - продажу, вона не знала про те, що його необхідно укладати в нотаріальній формі. Співробітниками біржі їй не були розяснені наслідки укладення біржового контракту без його нотаріального посвідчення. Під час укладання зазначеного біржового контракту і в подальшому вона була впевнена в правильності та законності укладення угоди купівлі - продажу. З часом вона звернулась до КП НМБТІ, де в технічний паспорт внесено зміни і зазначено її власником вказаного житлового будинку. Також внесено зміни в домову книгу, де зазначено її власником житлового будинку з надвірними господарчими побудовами № 44 по вул.Горького, в м.Нікополі, згідно договору купівлі продажу від 30.06.2001 року, реєстраційний № 173276. З часу придбання вказаного житлового будинку, а саме: з 2001 року та по теперішній час вона в ньому мешкає. Крім того, 07.04.2005 року прописала за цією адресою свого зятя ОСОБА_3. На даний час в неї виникла потреба зареєструватися в своєму житловому будинку за адресою: м.Нікополь, вул.Горького, 44 та оформити субсидію, але її договір купівлі - продажу нерухомості від 30.06.2001 року не приймається до уваги, так як він не посвідчений нотаріально, відповідно це перешкоджає їй у вільній реалізації свого права власника. Крім того, КП НМБТІ надало відповідь, що вказаний житловий будинок рахується за ОСОБА_2, що для неї зовсім не є зрозумілим, так як саме КП НМБТІ зробило відмітки в технічний паспорт та домову книгу про те, що саме вона є власником житлового будинку за адресою: м.Нікополь, вул.Горького, 44. Вона намагалась уладнати зазначене питання з ОСОБА_2, але зі слів сусідів, він наприкінці 2017 року помер. Зазначену інформацію РАЦС їй не надає, так як вона не є родичем ОСОБА_2 Спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно: нормами ЦК УРСР та Законом України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року за № 1956-XII, тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, вважає, що на момент укладення та реєстрації на товарній біржі договору купівлі - продажу слід було керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року за № 1956-XII, а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. За таких обставин, з метою забезпечення свого права вільно користуватися та розпоряджатися придбаним будинком, вимушена звернутись до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, представники відповідача та третьої особи проти задоволення позову не заперечували.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Умови договору купівлі - продажу визначені в ст.224 ЦК УРСР, було виконано.

Згідно зі ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно з ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право придбати житло на біржових торгах.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.06.2001 року позивачка уклала з ОСОБА_2 договір купівлі - продажу нерухомості, а саме: житлового будинку з надвірними господарчими побудовами № 44 по вулиці Горького в місті Нікополі, житловою площею 35,6 кв.м. (А-житловий будинок, В-гараж, Г-вбиральня, Ж-підвал, спорудження), розташований на земельній ділянці 870 кв.м. (рішення від 07.12.77 р. № 678), зареєстрований на Українській товарній біржі, реєстраційний № 173276 (а.с.5). Згідно з умовами вищевказаного Договору, позивачем сплачені грошові кошти в сумі 9 298,00 грн. за придбання обєкту нерухомості, продавець прийняв ці кошти та передав правовстановлюючі документи і ключі від будинку. Істотні умови договору були виконані сторонами в повному обсязі, ніяких претензій з боку продавця не було. Під час укладення вищевказаного договору купівлі - продажу, позивачка не знала про те, що його необхідно укладати в нотаріальній формі. Співробітниками біржі їй не були розяснені наслідки укладення біржового контракту без його нотаріального посвідчення. Через якийсь час позивачка звернулась до КП НМБТІ, де в технічний паспорт було внесено зміни і зазначено власником вказаного житлового будинку позивачку (а.с.10-1З). Також внесено зміни і в домову книгу, де зазначено позивачку власником житлового будинку з надвірними господарчими побудовами № 44 по вул.Горького, в м.Нікополі, згідно договору купівлі продажу від 30.06.2001 року, реєстраційний № 173276 (а.с.14, 14 зв.). З часу придбання вказаного житлового будинку, а саме: з 2001 року та по теперішній час позивачка в ньому мешкає (а.с.15). Крім того, 07.04.2005 року прописала за цією адресою й свого зятя ОСОБА_3 На даний час в позивачки виникла потреба зареєструватися в своєму житловому будинку за адресою: м.Нікополь, вул.Горького, 44 та оформити субсидію, але не може цього зробити, оскільки договір купівлі - продажу не посвідчений нотаріально, відповідно це перешкоджає їй у вільній реалізації свого права власника. Крім того, КП НМБТІ надало відповідь, що вказаний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.16), хоча саме КП НМБТІ зробило відмітки в технічний паспорт та домову книгу про те, що саме позивачка є власником житлового будинку за адресою: м.Нікополь, вул.Горького, 44. ОСОБА_2, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, помер 20.12.2017 року.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який складається з: житлового будинку літ.А (загальна площа 60,1 кв.м., житлова площа 35,6 кв.м.), гаражу літ.В, вбиральні літ.Г, підвалу літ.Ж, споруджень, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Горького, буд. №44.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5