Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1239/18
провадження № 2/650/380/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2018 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області
в складі головуючого Сікора О.О.,
за участю секретаря судового засідання Ялаєвої Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
24 липня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Горького, 41.
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Горького, 41 в якому зареєстрована відповідач з 23.03.1999 року та в якому остання не проживає та мешкає у Російській Федерації Тюменської області.
Щодо даного житлового будинку позивач має намір оформити субсидію, а факт реєстрації відповідача чинить у цьому перешкоди. В ньому проживає позивач, жодних домовленостей з відповідачем щодо користування та розпорядження ним досягнуто не було.
Відзив на позов відповідачем не наданий.
Під час розгляду справи заяви та клопотання від сторін не надходили.
Ухвалою суду від 09 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаною позовною заявою.
На судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити.
Відповідач на судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Допитані на судовому засіданні як свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показали, що ОСОБА_3, яка є онукою ОСОБА_1, не бачили багато років, оскільки вона за місцем проживання останнього не проживає. Її особистих речей відповідачки в будинку немає та вона постійно проживає за межами України. Ніколи ні чули про будь-які домовленості між сторонами та наміри ОСОБА_3 щодо повернення на вказану житлову площу.
Дослідивши письмові докази, перевіривши наведенні позивачем обставини, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 березня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом та підданого державній реєстрації за реєстраційним номером 353, позивач є власником житлового будинкку, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Горького, 41 в якому на цій підставі він був зареєстрований та проживає на теперішній час, що підтверджується записом в паспорті виданого на його імя та записом в домовій книзі на вказаний будинок.
Із зазначеної домової книги також встановлено, що у житловому будинку була зареєстрована відповідачка 23 березня 1999 року, яка на час розгляду справи не знята з реєстрації.
Відповідно до акту від 16.07.2018 року посвідченого головою Великоолександрівської селищної ради Херсонської області відповідач за вказаною адресою не проживає з 23 жовтня 1999 року, за прибудинковою територією не доглядає, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти не виконує.
Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, не заперечувались сторонами, узгоджуються між собою та не викликають сумніву щодо їх достовірності.
Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу прав відповідача на користування житловим приміщення, які врегульовані статтями 383, 405 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі ЦК України), статтею 150 Житлового кодексу України від 29 листопада 2001 року (далі ЖК України), Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі Закон).
Так, відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів свої сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
При цьому, до членів сімї власника квартири, згідно ч.2 ст. 64, ч.4 ст. 156 ЖК України належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що власник майна має право вимагати від інших осіб усунення правових перешкод у користуванні належною йому власністю у випадку, якщо їх дії або бездіяльність щодо відповідного майна є неправомірними та порушують права власника.
Суд установив, що позивач є власником житлового будинку, а відповідач є його онукою отже між ними існують правовідносини як між членами сімї та позивач має право ставити питання про втрату відповідачем права користування житловим приміщенням.
Також право власності передбачає, що саме власник майна визначає коло осіб, яким слід надати право користування ним у порядку визначеному чинним законодавством. Це може відбуватись, зокрема шляхом надання згоди на реєстрацію у житловому будинку, що свою чергу передбачає і надання особі права користуватись ним.
Крім цього вказаний Закон передбачає можливість зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, порушені неправомірною бездіяльністю відповідача, оскільки власник майна при здійсненні користування ним обмежений волею відповідача.
Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.
Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який є власником будинку, так і відповідача, яка втратила інтерес до будинку та не проживає у ньому тривалий період часу.
Отже, враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої, частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору необхідно покласти на відповідача, оскільки позов задоволений, а позивач був змушений звернутись до суду внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача.
Позовну заяву ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 в інтересах якого звернулась ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Горького, 41.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 жовтня 2018 року.

Суддя О.О. Сікора