Справа № 369/3415/18 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/2369/18 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 23 14.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Сержанюка А.С.,

при секретарі Немудрій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», ОСОБА_2, третя особа: Бориспільський районний підрозділ Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області є цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Київобленерго», ОСОБА_2, третя особа: Бориспільський районний підрозділ ПрАТ «Київобленерго», про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії.

У березні 2018 року до суду надійшла заява про забезпечення зазначеного позову, в якій ОСОБА_3 просила з метою забезпечення позову до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі законної сили заборонити ПрАТ «Київобленерго», усім його підрозділам, філіям, управлінням, посадовим чи службовим особам, в тому числі, Бориспільському РП ПрАТ «Київобленерго», відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відключення, припинення, обмеження чи зупинення постачання електроенергії за договором про постачання електричної енергії №02 від 14.04.2016 року.

Крім того, просила заборонити ПрАТ «Київобленерго», усім його підрозділам, філіям, управлінням, посадовим чи службовим особам, в тому числі, Бориспільському РП ПрАТ «Київобленерго», відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відключення, припинення, обмеження чи зупинення постачання електроенергії до приміщення телятника, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2018 року заяву задоволено частково.

Заборонено ПрАТ «Київобленерго» вчиняти дії, направлені на відключення, припинення, обмеження чи зупинення постачання електроенергії за договором про постачання електричної енергії №02 від 14.04.2016 року до приміщення телятника, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У решті вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції, постановлення ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та постановлення ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання недійсним з моменту його укладення Договору про постачання електричної енергії №02 від 14 квітня 2016 року, укладеного між ПрАТ «Київобленерго» та ОСОБА_2

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

В матеріалах справи про забезпечення позову є копія заяви ОСОБА_2 на ім'я заступника начальника Бориспільського РП ПрАТ «Київобленерго» ОСОБА_4 про призупинення постачання електроенергії за договором №220071102 і суд розцінював даний факт як те, що відповідачем по справі вчиняються дії, спрямовані на призупинення постачання електроенергії відповідно до договору, щодо якого наявний спір. Також в матеріалах справи наявне підтвердження здійснення господарської діяльності в даних приміщеннях.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, то суд вважав необхідним заборонити Приватному акціонерному товариству «Київобленерго» вчиняти дії, направлені на відключення, припинення, обмеження чи зупинення постачання електроенергії за договором про постачання електричної енергії №02 від 14.04.2016 року до приміщення телятника, який знаходиться за адресою: село Гнідин Бориспільського району Київської області, вулиця Польова, 8 до розгляду справи по суті.

Також суд вважав, що заява про забезпечення позову в частині заборони вчинення дій, спрямованих на відключення, припинення, обмеження чи зупинення усім підрозділам, філіям, управлінням, посадовим чи службовим особам ПрАТ «Київобленерго», в тому числі, Бориспільському РП ПрАТ «Київобленерго» та відповідачу ОСОБА_2 до задоволення не підлягає, так як не надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 вчиняються інші дії, спрямовані на відключення, припинення, обмеження чи зупинення постачання електроенергії, зважаючи, що електропостачання здійснюється безпосередньо ПрАТ «Київобленерго». Також суд зазначав, що задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони вчиняти дії ПрАТ «Київобленерго» виключає можливість щодо вчинення дій, спрямованих на відключення, припинення обмеження чи зупинення підрозділами, філіями, управліннями, посадовими чи службовими особами ПрАТ «Київобленерго, в тому числі Бориспільським РП ПрАТ «Київобленерго» та відповідачем ОСОБА_2

Відповідач вважає ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.03.2018 року такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, і тому такою, що підлягає скасуванню.

Так, ч.1 ст.151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви про забезпечення позову, серед яких: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Положеннями частини 7 статті 153 ЦГІК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення лозову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Проте, заява про забезпечення позову та оскаржувана ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.03.2018 року не містять в собі мотивованих підстав для обрання визначеного способу забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною зчиняти певні дії.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленого позивачкою позову є визнання недійсним з моменту укладення Договору на постачання електричної енергії №02 від 14.04.2016 року.

Відповідно до положень пункту 7 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Одночасно з цим правові наслідки недійсності правочину визначені частиною 3 статті 216 ЦК України, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів враховує, що забезпечення позову в першу чергу спрямоване на виконання рішення суду, яке у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_3 буде полягати у припиненні будь-яких відносин за Договором на постачання електричної нерпі №02 від 14.04.2016 року, в тому числі і відносин в частині припинення надання послуг з постачання електричної енергії на об'єкт, що розташований і адресою: АДРЕСА_1

А тому спосіб забезпечення у вигляді заборони на вчинення дій, направлених на підключення, припинення, обмеження чи зупинення постачання електроенергії за оспорюваним договором про постачання електричної енергії не є способом забезпечення позову в розумінні положень ЦПК України, оскільки всупереч вимогам, сформульованих в позовній заяві, тільки продовжує період надання послуг за оспорюваним договором, при цьому потенційно покладає обов'язок по відшкодуванню послуг з постачання електроенергії на відповідача за цінами, які будуть визначені на момент вирішення справи по суті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія судів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2018 року про забезпечення позову скасувати і прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: