Провадження №2-о/760/342/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді - Лазаренко В.В.,

за участю секретаря - Каліщук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, зацікавлена особа: Солом'янський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

В С Т А Н О В И В:

11.09.2018 заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в місті Донецьк.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_2 в місті Донецьк, яке на даний час відноситься до тимчасово окупованої території України.

Після смерті матері вона звернулася до Солом'янського районного у м. Києві відділу ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві з проханням видачі свідоцтва/довідки про смерть українського зразка. Проте у видачі свідоцтва про смерть було відмовлено.

Встановлення факту смерті її матері необхідно для державної реєстрації смерті останньої та отримання свідоцтва про смерть.

Від заявника надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Заінтересована особа - Солом'янський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явилася.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судове засідання проводилося без технічної фіксації.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла в місті Донецьк, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.03.2018, яке видано на тимчасово окупованій території України.

Оскільки на території вказаного населеного пункту органи державної влади України на час розгляду справи тимчасово не здійснюють свої повноваження, державна реєстрація факту смерті по місцю проживання у встановленому законодавством України порядку проведена не була.

Окрім свідоцтва про смерть для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надано до матеріалів справи копію довідки про причину смерті №1119 від 26.03.2018 та копію свідоцтва про захоронення НОМЕР_2.

Таким чином, наявні матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Донецьк.

Померла ОСОБА_2 доводилась заявниці ОСОБА_1 матір'ю, що підтверджується наданими суду доказами, зокрема копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 29.08.1963 та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 12.06.1982, з якого вбачається, що ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_1.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану, що підлягає державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У відповідності до роз'яснень викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що заявника зверталася до Солом'янського районного у м. Києві відділу ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві з відповідною заявою, проте у реєстрації смерті ОСОБА_2 їй було відмовлено.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Враховуючи наведене вище, зважаючи, що факт смерті ОСОБА_2 породжує юридичні наслідки для заявника, проте його реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану неможлива з наведених вище підстав, суд дійшов висновку, що вимоги викладені в заяві являються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на обставини зазначені вище суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Донецьк, належить задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-80, 89, 293-294, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Донецьк.

Дане рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2018 року.

Суддя В.В. Лазаренко