Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 369/9403/16-ц

провадження № 61-16296св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_4, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року у складі судді: Волчка А. Я. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року у складі суддів: Яворського М. А., Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у вихованні, спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні дитини

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до свідоцтва про народження він є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Його син проживає разом з матір'ю, з якою він перебував у цивільному шлюбі з 09 липня 2013 року по 21 серпня 2016 року, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Кошти на утримання сина він щомісячно сплачує у добровільному порядку, а також сплачує додаткові витрати на дитину за потребою відповідача.

З 21 серпня 2016 року він з ОСОБА_3 проживають окремо. Після чого, відповідачка почала перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною. Усі спроби побачитися з сином закінчувалися непорозумінням між ними, відповідачка не дає можливості побачитися з сином та взагалі не повідомляє про місце перебування його дитини, намагається завадити зустрічі з дитиною, причому такі дії носять тривалий характер, дитину він не бачив майже два місяці.

Такими незаконними діями відповідач порушує його права щодо виховання та розвитку дитини, що негативно впливає на дитину та може завдати непоправної шкоди психічному розвитку сина, накласти серйозний відбиток на його психоемоційний стан.

Внаслідок чого, 22 жовтня 2015 року він змушений був звернутися до служби у справах дітей, висновком якої від 28 вересня 2016 року встановлено дні та години участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Проте вказане рішення органу опіки та піклування відповідачка ігнорує, що змусило його звертатися до відповідача письмово, що також було проігноровано, а його права продовжуються порушуватись. Про місце перебування сина йому не відомо, відповідачка за адресою проживання не відчиняє двері, на його телефонні дзвінки не відповідає.

Просив суд зобов'язати відповідача: не чинити перешкод у спілкуванні з його сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити способи його участі у вихованні та спілкуванні з ним, систематичне спільне перебування його сина разом з ним першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі з 10:00 до 17:00 години поза межами місця проживання житини в присутності відповідача, а після досягнення дитиною дворічного віку - без присутності відповідача, спільний відпочинок та оздоровлення його сина з ним щороку на протязі двох тижнів під час його відпустки без присутності відповідачки, систематичне спільне святкування його сина разом з ним протягом двох днів кожного Нового року з 31 грудня по 01 січня з перебуванням і ночівлею за його місцем проживання, систематичне спільне святкування дня народження сина - 21 жовтня.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що позивач не надав суду доказів та не довів того факту, що відповідач (мати дитини), перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Єдиний факт відмови відповідачки у спілкуванні не може розцінюватися як перешкоджання. Позивачем не надано доказів звернення до органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА з приводу не виконання відповідачкою розпорядження № 741 від 28 вересня 2016 року в частині участі батька у вихованні дитини.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи проігнорували ряд обставин: мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою; орган опіки та піклування в порушення статті 19 СК України не надав суду висновок щодо вирішення спору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 квітня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 липня 2017 року справа призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Його син проживає разом з матір'ю з ОСОБА_3, з якою позивач проживав однією сім'єю, вів спільне господарство з 09 липня 2013 року по 21 серпня 2016 року.

Суди встановили, що згідно розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 28 вересня 2016 року ОСОБА_2 встановлено дні та години участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вихідні дні: перша, третя субота та друга, четверта неділя з 10 години до 17 години, в буденні дні за домовленістю з матір'ю ОСОБА_3

При відмові в задоволенні позову суди зробили висновок, що позивачем не надано доказів звернення до органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА з приводу не виконання відповідачкою розпорядження № 741 від 28 вересня 2016 року в частині участі батька у виховання дитини. Позивач не надав суду доказів та не довів того факту, що відповідач, перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною.Єдиний факт відмови відповідача у спілкуванні не може розцінювати як перешкоджання

Проте із цими висновками погодитися неможливо з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно частини четвертої та п'ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проте суди першої та апеляційної інстанції в порушення статті 19 СК України не звернули увагу на відсутність в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області щодо розв'язання спору і зробили передчасний висновок про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року скасувати.

Передати справу № 369/9403/16-ц на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2016 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило