Ухвала

13 липня 2018 року

м. Київ

справа № 752/18981/16-ц

провадження № 61-39305ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 1 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Кредо» про визнання права власності та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2018 року подана до Верховного Суду вказана касаційна скарга.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України).

ОСОБА_1 у касаційній скарзі порушує питання про скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні її заяви щодо зустрічного забезпечення позову, та постанови Апеляційного суду міста Києва від 1 червня 2018 року, якою відхилено її апеляційну скаргу і залишено ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року без змін.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про

відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову

у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Враховуючи, що оскаржувані ухвала суду першої інстанції про відмову у зустрічному забезпеченні та постанова суду апеляційної інстанції про залишення такої ухвали суду першої інстанції без змін відсутні у визначеному частиною першою статті 389 ЦПК України переліку, вони не підлягають касаційному оскарженню.

Доводи заявника про те, що право касаційного оскарження даних судових рішень передбачене пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України відхиляються касаційним судом, так як цей пункт передбачає можливість оскарження у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції щодо зустрічного забезпечення, яка постановляєтьсясудом за результатами розгляду заяви про зустрічне забезпечення, поданої на стадії апеляційного перегляду справи. Перелік ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду у апеляційному порядку можуть бути оскаржені до касаційного суду, визначений пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України і у даному переліку відсутня ухвала суду першої інстанції щодо відмови у зустрічному забезпеченні.

Посилання заявника на обмеження його гарантованого Конституцією України права на касаційне оскарження судового рішення є помилковими, оскільки правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, оскільки ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанова Апеляційного суду міста Києва від 1 червня 2018 року не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 1 червня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко