Справа № 730/321/18 Провадження № 22-ц/795/1017/2018 Головуючий у I інстанції - Луговець О. А. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої-судді Бобрової І.О.,

суддів: Мамонової О.Є., Скрипки А.А.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Борзнянська пересувна шляхово-будівельна механізована колона»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борзнянська пересувна шляхово-будівельна механізована колона» про стягнення поворотної фінансової допомоги,

місце ухвалення рішення судом першої інстанції - місто Борзна Чернігівської області,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 12.06.2018,

У С Т А Н О В И В :

11.04.2018 ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до ТОВ «Борзнянська пересувна шляхово-будівельна механізована колона», в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 324873 грн 55 коп. поворотної фінансової допомоги на поточний рахунок (№ 5168 7423 4862 6155), відкритий у КБ «ПриватБанк»; стягнути судовий збір у розмірі 3248 грн 73 коп.; стягнути витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 3500 грн, мотивуючи позовні вимоги тим, що в період з травня 2014 року по серпень 2017 року він обіймав посаду директора ТОВ «Борзнянська пересувна шляхово-будівельна механізована колона» ( надалі - ТОВ «Борзнянська ПШМК») й протягом 2015-2017 років ним на рахунок товариства було внесено 1 795 773,55 грн власних коштів поворотної фінансової допомоги. Однак, ТОВ «Борзнянська ПШМК» повернуло йому лише частину цих коштів у розмірі 1 470 900 грн, а його письмова вимога від 08 грудня 2017 року щодо повернення решти суми 324 873,55 грн відповідачем проігнорована. Кошти в якості поворотної фінансової допомоги вносилися ним за усним погодженням із засновниками товариства для покращення фінансово-господарської діяльності підприємства шляхом перерахування грошей через банківські установи, зокрема, через ПАТ «Державний ощадний банк України». Окремі письмові договори про надання поворотної фінансової допомоги чи позики не укладались в зв'язку з необхідністю оперативного ведення господарської діяльності.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, стягнути на його користь з відповідача 324873,55 грн поворотної фінансової допомоги ( надалі - ПФД), стягнути судовий збір у розмірі 3248,73 грн та 4873,10 грн; стягнути витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 21248 грн; посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт посилається на порушенням судом норм КАСУ, а також ч.1 ст.233 ЦПК України, відповідно до якої, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, суд не маючи відповідних документів від відповідача, всупереч закону, визнав неявку представника відповідача поважною та в черговий раз відклав слухання справи.

Судом не враховано, що відповідач є юридичною особою, тому його посилання на відрядження керівника не свідчать про поважність причини неявки його представника, оскільки юридична особа має певний штат працівників, які мали можливість з'явитися в судове засідання.

Також судом неправомірно взято до уваги письмові пояснення відповідача на позовну заяву та використано їх в якості заперечень проти позову.

Судом не надано будь-якої правової оцінки наступним обставинам: відповідач відмовився отримувати судові повістки, копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів; тричі не з'явився на виклик суду; у встановлений судом строк не надав відзиву на позов та не визначив свого відношення до позову; не було надано жодного доказу на спростування позовних вимог.

ОСОБА_3 вважає, що через ці обставини судом порушено приписи ст.12 ЦПК України.

На думку апелянта судом зроблено не вірно арифметичні дії. З повернутої йому суми фінансової допомоги 1470900 грн слід вирахувати 483800 грн, які повернуті йому відповідачем як фізичній особі-підприємцю. Апелянт вважає, що із залишку суми 987100 грн можна відрахувати 324 643 грн, які суд вважав сумнівними. За підрахунками позивача залишається неповернутою сума 662457 грн.

Апелянт звертає увагу суду на те, що документи, які підтверджують повернення йому суми заборгованості за угодою ПФД як фізичній особі, яка здійснювалась через касу підприємства, знаходяться у відповідача, а тому він не може їх надати. Сума заборгованості в розмірі 324873,55 грн апелянтом була визначена із власних розрахунків, яку відповідач у відповідності з вимогами ст.83 ЦПК України повинен був або визнати, або спростувати певними доказами.

Позивач вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі, але внаслідок неправильного застосування норм процесуального права, зробив невірні висновки щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Таким положенням оскаржуване рішення відповідає повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими і не підлягають задоволенню в зв'язку з їх недоведеністю. Позивачем на підтвердження заявлених вимог не було надано належно оформлених актів звірки взаємних розрахунків, аудиторських висновків щодо існування в ТОВ «Борзнянська ПШМК» перед ОСОБА_3 як фізичною особою заборгованості по поворотній фінансовій допомозі. Додані ж до позовної заяви копії актів звірок операцій з партнером підприємства, довільної вибірки з балансових проводок підприємства суд з огляду на положення ст.76-79 ЦПК України не визнав належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки вони не відповідають формі та змісту офіційного документа: не засвідчені підписами сторін, печаткою (при наявності), стосуються фінансових взаємовідносин ТОВ «Борзнянська ПШМК» з ФОП ОСОБА_3, а не як з фізичною особою. Крім того, як пояснив ОСОБА_3 у судовому засіданні, вказані документи він почав збирати ще за час свого перебування на посаді керівника ТОВ «Борзнянська ПШМК», а тому мав реальну можливість оформити їх належним чином. Позивачем документально підтверджений розмір наданої ТОВ «Борзнянська ПШМК» ПФД в розмірі 1074328 грн, що є істотно меншим ніж той що вказаний ним в позові (1795773,55 грн) та визнаний ним як повернутої товариством ПДФ в сумі 1470900 грн, що свідчить про відсутність будь-якої заборгованості з боку відповідача.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

За період перебування ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Борзнянська ПШМК» (а.с.12) ним як фізичною особою протягом 2015-2017 років через відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» на поточний рахунок товариства вносилися грошові кошти за квитанціями, у графі яких «призначення платежу» вказувалося «поворотна фінансова допомога» .

Існування між сторонами саме договірних відносин випливає зі змісту положень ч.1 ст.207 ЦК України, згідно з якими правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, що підтверджено відповідними письмовими банківськими документами.

Враховуючи той факт, що внесення на рахунок товариства коштів в якості поворотної фінансової допомоги відбувалось за відповідними банківськими квитанціями, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що між сторонами було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги у спрощеній письмовій формі без зазначення конкретної дати її повернення, а тому строк для її повернення встановлюється моментом пред'явлення вимоги про повернення такої отриманої допомоги.

Відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 10.05.2018, перебуваючи на посаді керівника ТОВ «Борзнянська ПШМК» ОСОБА_3 вносив кошти з призначенням платежу поворотна фінансова допомога на рахунок ТОВ «Борзнянська ПШМК» як фізична особа (а.с.138).

Проте, дана довідка не містить загальний розмір внесених коштів в якості поворотної фінансової допомоги на рахунок ТОВ «Борзнянська ПШМК», а лише підтверджує сам факт такого внесення.

Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Частиною 9 ст.10 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює побідні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи зазначене, підлягають застосуванню вимоги параграфу 1 глави 71 ЦК України щодо договору позики.

Колегія суддів вважає, що договір поворотної фінансової допомоги за своєю природою є договором позики, а операції з надання в позику коштів оформляються відповідно до вимог глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей, тобто є реальним.

Грошові кошти позивачем вносилися на рахунок відповідача, що підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з приписами ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи встановлено, що 08 грудня 2017 року ОСОБА_3 направив на адресу ТОВ «Борзнянська ПШМК» письмову вимогу про повернення внесеної на підприємство поворотної фінансової допомоги в сумі 324 873,55 грн, яка була отримана представником ТОВ «Борзнянська ПШМК» 12 грудня 2017 року (а.с. 32-33).

У визначений приписами ч.1 ст.1049 ЦК України тридцятиденний строк товариство поворотну фінансову допомогу не повернуло.

Розглядаючи справу, судом першої інстанції було досліджено розрахункові платіжні документи з ПАТ «Державний ощадний банк України» (квитанції, виписки з рахунку), де у графі «Призначення платежу» значилось «Поворотна фінансова допомога», й згідно з якими загальна сума внесених на розрахунковий рахунок ТОВ «Борзнянська ПШМК» коштів складає лише 1 074 328 грн, в тому числі: у 2015р. - 419 643 грн, у 2016р. - 296 885 грн., у 2017р. - 357 800 грн. Тобто, позивачем документально підтверджений розмір наданої ТОВ «Борзнянська ПШМК» ПФД в сумі 1 074 328 грн.

В позовній заяві від 02.04.2018 та в листі на ім'я відповідача від 08.12.2017 ОСОБА_3 визнавав, що йому відповідачем повернуто ПФД в розмірі 1470900 грн (а.с.6). З огляду на вказане, сума повернутих відповідачем коштів значно перевищує розмір наданої ПФД, що свідчить про відсутність будь-якої заборгованості з боку відповідача.

Доводи апелянта, що частина з повернутих йому коштів (із загальної суми 1 470 900 грн), а саме 483800 грн, була повернута йому як ФОП, оскільки існував ще борг ТОВ «Борзнянська ПШМК» перед ФОП ОСОБА_3, колегія суддів до уваги не приймає. Зі змісту позовної заяви фізичної особи ОСОБА_3 вбачається, що ним особисто надана ПФД відповідачу в сумі 1 795 773,55 грн. З цієї суми повернуто 1 470 900 грн. Залишок складає 324 873,55 грн, яку він просив стягнути з відповідача. При цьому наведені позивачем розрахунки лише на суму 1558128 грн, а не на 1795773,55 грн. Саме на суму 1558128 грн додано до позовної заяви квитанцій, платіжних доручень та витягів з особового рахунку відповідача по руху коштів. В подальшому позивач подав дві заяви з проханням «вилучити» частину фінансових документів на суму 483800 грн. Позовні вимоги в установленому порядку не зменшувалися. В позовній заяві ОСОБА_3, як фізична особа, а не ФОП, вказував про повернення саме йому відповідачем ПФД в сумі 1 470 900 грн. З огляду на це, доводи апеляційної скарги щодо невірних розрахунків суду, та неврахування останнім повернення частини грошей йому як ФОП є надуманими і такими, що не підтверджені жодним доказом.

Наведені позивачем власні розрахунки, в яких він відраховує вже з повернутих йому 1 470 900 грн суму 483 800 грн (як повернуту ФОП) і визначення ним різниці вказаних сум 662 457 грн - як заборгованості відповідача перед позивачем ОСОБА_3 як фізичної особи є помилковими, не витримують жодної критики, оскільки повернуті кошти не можуть бути заборгованістю.

З огляду на це, апеляційний суд погоджується із розрахунками суду першої інстанції, вважаючи їх вірними.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ст.242,243,244,245,246 КАСУ не можуть бути взяті до уваги, оскільки справа розглядалася за нормами ЦПК України, а не КАСУ.

Не є підставою для скасування законного рішення посилання апелянта на порушення судом норм ЦПК при відкладенні розгляду справи та розгляду письмових пояснень відповідача як відзиву на позов. Порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду визначені в ст.376 ч.3 ЦПК України. Вказані апелянтом порушення до вказано переліку не відносяться.

Порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін, на чому наполягав апелянт, не встановлено.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції надав належну правову оцінку встановленим обставинам справи.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, як касаційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складений 16.08.2018

Головуючий:Судді: