АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1377/18Головуючий у 1-й інстанції Шипович В.В. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г., Бабенко В.М.

секретар Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.06.2018 (ухвалене о 12 год. 14 хв. у залі судових засідань Придніпровського районного суду, повний текст складено 23.06.2018, суддя в суді першої інстанції - Шипович В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, як законного представника малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, як законний представник малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 26.02.2018 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за набувальною давністю права власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Свій позов мотивувала тим, що з 2000 року вона проживала із ОСОБА_6, як член сім'ї, за вказаною адресою. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, але вона продовжувала проживати за вказаною адресою, сплачувала комунальні послуги та утримувала квартиру в належному стані, що підтверджено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №2-884/2006 від 16.01.2006. У позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №2-8958/07 від 13.02.2007 встановлено факт, що ОСОБА_6, померлий ІНФОРМАЦІЯ_6, є батьком ОСОБА_5

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №2-1938/07 від 09.07.2007 за ОСОБА_5 визнано право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, право власності зареєстроване у встановленому законом порядку 12.09.2007. Вказаним рішення суду встановлено, що право на спадкування після смерті ОСОБА_6 у рівних частках мають ОСОБА_5, батько померлого, - ОСОБА_7 та інший син померлого - ОСОБА_4, але місцезнаходження останнього вже тоді було невідоме.

На підставі договору міни від 03.04.2015 ОСОБА_5 набув право власності ще на 1/3 частину вказаної квартири.

Таким чином, на даний час, ОСОБА_5 належить 2/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1, інша 1/3 частини квартири вже понад 10 років залишається неоформленою. При цьому ОСОБА_4 жодного разу не з'являвся, ні в спірній квартирі, ні в нотаріальній конторі для оформлення спадкових прав. ОСОБА_5 разом із матір'ю від народження (з 2006 року) постійно проживає у вказаній квартирі, відкрито та добросовісно володіє нею, позивач із матір'ю доглядають квартиру та утримують її в належному стані, ОСОБА_3, як законний представник позивача, сплачує за житлово-комунальні послуги, несе витрати на ремонт та поліпшення житла.

ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 не проживає понад 10 років, в тому числі і не проживав на момент смерті батька.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.06.2018 позовні вимоги у справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала 18.07.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити її позовні вимоги. Скаржник зазначає, що суд не врахував, що відповідач не виконує свій обов'язок по нотаріальному оформленню спадщини вже 13 років, свою спадщину (спірну квартиру) не утримує, а син скаржника несе весь тягар по утриманню майна понад 10 років відкрито, добросовісно, безперервно володіє всією квартирою.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6 про, що у Відділі РАЦС по місту Черкаси Черкаського МУЮ в Черкаській області 04.08.2005 складено актовий запис № 2128.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2006 у справі №2-884/2006 визнано ОСОБА_3 членом сім'ї ОСОБА_6 - власника квартири АДРЕСА_1 (спірна квартира). Визнано за ОСОБА_3 право на користування квартирою АДРЕСА_1. Рішення вступило в законну силу.

Також рішенням суду від 16.01.2006 у справі №2-884/2006 встановлено, що ОСОБА_6 проживав з 2000 року однією сім'єю з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 продовжує проживати в даній квартирі, сплачує комунальні послуги та утримує квартиру в належному стані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_5.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.02.2007 у справі №2-895/07 встановлено, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення вступило в законну силу.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.07.2007 у справі №2-1938/07 визнано за неповнолітнім ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Рішення вступило в законну силу. Вказаним заочним рішенням суду від 09.07.2007 встановлено, що після смерті ОСОБА_6 право на спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках мають малолітній син - ОСОБА_5, батько, - ОСОБА_7, та повнолітній син - ОСОБА_4

На підставі Договору міни від 03.04.2015 укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, як законним представником ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1720, ОСОБА_5 набув у власність ще 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_5 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 12, 17-18).

За повідомленням Першої черкаської державної нотаріальної контори №665/01-16 від 04.04.2018 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_10 - батько спадкодавця, ОСОБА_4 - син спадкодавця, ОСОБА_3 - законний представник неповнолітнього сина спадкодавця.

На підставі вказаних заяв у Першій черкаській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за №875/2005.

За повідомленням Першої черкаської державної нотаріальної контори №832/01-16 від 25.04.2018 заява з апостилем ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 надійшла на адресу нотаріальної контори 06.12.2005. У вказаній заяві місце проживання заявника було зазначене як АДРЕСА_1. Відомості про номери телефонів, адресу електронної пошти у нотаріальній конторі відсутні.

Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

За даними Спадкового реєстру заповіт від імені ОСОБА_6 не виявлений.

Згідно довідок Житлово-будівельного кооперативу №90 №28 від 14.12.2017 та №01 від 03.04.2018 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано три особи: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дата реєстрації 14.03.1990; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дата реєстрації 11.05.2006; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 - дата реєстрації 01.02.2006. Фактично в квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Оплату за квартиру на утримання будинку та прибудинкової території ЖБК №90 протягом 2007-2017 років здійснював ОСОБА_5

Згідно Акту від 29.11.2017, складеного ОСОБА_12 (АДРЕСА_7), ОСОБА_13 (АДРЕСА_8) та ОСОБА_14 (АДРЕСА_9) та посвідченого головою ЖБК №90 ОСОБА_15, - в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, але не проживає понад 10 років і на момент смерті батька - ОСОБА_6 вже не проживав кілька років.

Позивач стверджує про набуття у право власності за набувальною давністю частки квартири, яка успадкована відповідачем.

Вказані правовідносини регламентуються наступним чином.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У даному випадку для підтвердження законності об'єкту володіння та добросовісності заволодіння чужим майном позивачі вказали на те, що титульний володілець частки у спірній квартирі (відповідач) вказане майно не утримує та не оформив спадщину на нього у встановленому законом порядку.

Проте, як вірно вказав суд першої інстанції, в даному випадку слід врахувати, що прийняття спадщини, яка відкрилася після 01.01.2004 (що має місце в цій справі), визначений главою 87 ЦК України.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у ст. 1219 ЦК (ст. 1218, 1231 цього кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК.

Так, згідно із ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (гл. 87 ЦК «Здійснення права на спадкування») та «оформлення спадщини» (гл. 89 цього кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК).

Таким чином, як вірно вказав суд, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Зазначені правові висновки викладено в постанові ВСУ від 12.04.2017 у справі №676/1958/16-ц.

Отже судом встановлена відсутність підстав для висновку про те, що позивач, зокрема, законно заволодів часткою у спірній квартирі, яку успадкував відповідач у справі, що є необхідним для задоволення позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю на майно, адже вказана частка у праві власності на квартиру належить відповідачу, який прийняв відповідну спадщину шляхом звернення із заявою до нотаріальної контори (ст. 1268 ЦК України).

Апеляційні доводи про те, що відповідач не виконує свій обов'язок по нотаріальному оформленню спадщини вже 13 років, свою спадщину (спірну квартиру) не утримує, а син скаржника несе весь тягар по утриманню майна, не свідчать про те, що спадщина (спірне майно) не належить відповідачу у справі, адже згідно вимог ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому відсутність оформлення спадщини не позбавляє спадкоємця права на неї, так як вказані положення у цивільному законодавстві України відсутні..

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.06.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.06.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, як законного представника малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 14 серпня 2018 року .

Суддя-доповідач

Судді