П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 760/11307/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5372/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Усатової І. А. 13 квітня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним відчуження транспортного засобу та стягнення компенсації,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пункту 8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 та просила, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, поновити строк позовної давності, що був пропущений з поважних причин, визнати недійсним відчуження автомобіля ВАЗ 21114, 2005 року випуску, шляхом проведеної 30 серпня 2013 року перереєстрації з власника ОСОБА_6 на ОСОБА_5 за довідкою-рахунком серії ААВ № 574055, виданої ФОП «ОСОБА_7» від 29 серпня 2013 року, стягнути з ОСОБА_5 компенсацію за відчужений автомобіль у розмірі 60 772 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, гаражний бокс НОМЕР_2 в ГБК «Волгоградський» по вул. Городня, 13 в місті Києві та 1/2 частина автомобіля ВАЗ 21114, 2005 року випуску. ОСОБА_6 заповіт складено не було, спадкоємцями першої черги є вона, позивач у справі, спільний син - ОСОБА_8 та два сина померлого від першого шлюбу - ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

Усі спадкоємці своєчасно звернулись до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких була заведена спадкова справа № 149/2015.

Так, ОСОБА_9 відмовився від своєї частки у спадщині на її, позивача, користь. А тому, враховуючи її частку в праві власності на майно, яке увійшло до спадкової маси, вона б мала успадкувати 2/3 частини квартири, 1/2 частину гаражного боксу та 3/4 частини автомобіля.

Лише під час оформлення права на спадщину вона дізналась, що право власності на автомобіль не належало її чоловіку на день смерті. В червні 2016 року їй стало відомо, що 30 серпня 2013 року проведено перереєстрацію спірного транспортного засобу на нового власника, з ОСОБА_6 на ОСОБА_5, а 04 березня 2015 року - на ОСОБА_4

Їх шлюб з ОСОБА_6 було зареєстровано 16 червня 1989 року, 22 липня 2005 року подружжям за частково кредитні кошти було придбано спірний автомобіль, загальна вартість якого складала 54 355 грн. В червні 2009 року кредит був сплачений подружжям спільно.

З 2012 року автомобіль знаходився у користуванні ОСОБА_5

Таким чином, підставою звернення до суду з позовом стало те, що вона, позивач, не надавала своєї згоди на відчуження автомобіля, придбаного у шлюбі спільно з покійним чоловіком, а тому її права, як власника автомобіля, були порушені та потребують судового захисту.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 167 - 170).

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 21 травня 2018 року направила апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу, мотивувала, зокрема, тим, що суд невірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Так, вона, позивач, лише під час оформлення спадщини дізналась, що автомобіль, придбаний у шлюбі з її чоловіком, належить на праві власності сину померлого чоловіка - ОСОБА_6 не входить до складу спадкової маси. В подальшому, автомобіль продано ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_4, без відома та згоди ОСОБА_3

Таким чином, наявні підстави для визнання правочину недійсним - недодержання сторонами в момент його вчинення вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України.

Позов було подано виходячи з положень СК України, оскільки для укладання договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого із подружжя має бути подана письмово. Втім, суд першої інстанції взагалі не посилався на норми Сімейного кодексу України, а керувався виключно ЦК України.

Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду належних доказів про те, що вона, позивач, була обізнана про відчуження спірного автомобіля. Разом з тим, суд у своєму рішенні не надав оцінку наведеним обставинам.

Посилання в рішення суду на те, що вона просить стягнути двічі суму грошових коштів за відчуження автомобіля, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідач ОСОБА_5 безкоштовно користувався автомобілем більше, ніж півтора року, безоплатно, а тому останній нічого не втратив ні з купівлі, ні з продажу спірного автомобіля. Крім того, скільки ОСОБА_5 сплатив батьку за автомобіль - невідомо, встановити даний факт неможливо, жодних коштів до її, позивача, сім'ї не надходило.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, з підстав, викладених у ній. Крім того, пояснили, що чоловік позивача користувався спірним автомобілем, з кінця 2012 року у результаті зловживання алкоголем останній перестав користуватися автомобілем. Позивач надавала згоду лише на те, щоб відповідач лише користувався спірним автомобілем. Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_3, а у 2015 році позивачу стало відомо про продаж автомобіля. За словами відповідача, продаж автомобіля відбувся за 10 000 грн., проте дані кошти до сімейного бюджету не надходили.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_10, заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити. Пояснив, що у листопаді 2013 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, у зв'язку з чим ОСОБА_5 вирішив продати транспортний засіб. З оцінкою автомобіля, вказаною позивачем, відповідач не був згодний, транспортний засіб було продано за 3 000 доларів США по курсу на час вчинення правочину.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу за його відсутності.

Крім того, 15 червня 2018 року до Апеляційного суду міста Києва надійшов відзив адвоката ОСОБА_10, який представляє інтереси ОСОБА_5, з відповідними підтвердженнями направлення його копії учасникам справи, з якого, зокрема, вбачається наступне. Так, 22 липня 2005 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Росавто» було укладено Договір купівлі-продажу №23/07-05 кдт, предметом якого був спірний автомобіль ВАЗ 21114. Як чітко вбачається з матеріалів справи, відчуження спірного автомобіля на користь ОСОБА_5 було здійснено на підставі договору купівлі-продажу, оформленого довідкою-рахунком серії ААВ № 570455від 29 серпня 2013 року, виданої ФОП «ОСОБА_7», яка в подальшому була знищена у зв'язку з закінченням терміну зберігання (3 роки).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 довідка-рахунок відноситься до переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Згідно з Наказом МВС України № 379 від 11 серпня 2010 року перереєстрація транспортних засобів у разі зміни їх власників проводиться на підставі документів, що посвідчують правомірність придбання транспортного засобу. Таким чином, довідка-рахунок підтверджує перехід права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та є належним підтвердженням укладення договору купівлі-продажу. Крім того, з наданих ОСОБА_5 пояснень у судовому засіданні, відчуження спірного автомобіля на його користь відбулось на підставі Договору купівлі-продажу, оформленого довідкою-рахунком, що повністю узгоджується з вимогами законодавства, яке діяло на час укладення правочину.

Позивач не вказала та не надала доказів стосовно платності чи безоплатності відчуження спірного автомобіля, останній не відомо форму відчуження (дарування, купівля-продаж), за яку суму було придбано відповідачем автомобіль, більше того, позивач не довела, що спірний договір укладено без її відома, та що грошовими коштами, отриманими від продажу автомобіля, розпорядився ОСОБА_6 на власний розсуд. Разом з тим, ОСОБА_5 повністю сплатив вартість автомобіля під час його придбання. Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи та предстаників, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали шлюб 16 червня 1989 року (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_6 до Дев'ятої Київської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини подали дружина померлого - ОСОБА_3, сини померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_11

Спільний син позивача та ОСОБА_6 - ОСОБА_9, звернувся із заявою про відмову від спадщини, який відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь ОСОБА_3 (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 липня 2005 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Росавто» було укладено договір купівлі-продажу №23/07-05 кдт., предметом якого був автомобіль ВАЗ 21114 (а.с. 10).

З кредитного договору від 26 липня 2005 року та Договору застави автотранспорту від 26 липня 2005 року, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_6 у КБ ПриватБанк взяв в борг кредитні кошти в розмірі 38 293 грн., з яких 29 835 грн. на придбання автомобіля ВАЗ 21114 та 8 458 грн. на оплату страхових платежів. Крім того, автомобіль ВАЗ 21114, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 виступив заставою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором (а.с.11, 12). Згідно довідки від 30 червня 2009 року №10.3-3/0669, виданої ОСОБА_6, останній погасив кредит, який йому було надано на придбання спірного автомобіля, заборгованості перед Банком немає (а.с.13).

Як вбачається з довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України №74 (а.с. 14), а також відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 13 жовтня 2017 року №31-26-11424вх (а.с. 91-92), згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС, 25 липня 2005 року здійснено реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21114, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3, з видачею н.з. НОМЕР_1 нового гр. ОСОБА_6 30 серпня 2013 року проведено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком серії ААВ №574055, виданої ФОП «ОСОБА_7» від 29 серпня 2013 року. 04 березня 2015 року проведено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком серії ААЕ №082783, виданої ТОВ «АТОБІРЖА «СТАРТ» від 04 березня 2015 року.

Крім того, з відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 13 жовтня 2017 року №31-26-11424вх вбачається, що документи, що стали підставою для реєстрації транспортного засобу на ОСОБА_6 - довідка-рахунок серії ААВ №570455 від 29 серпня 2013 року, виданої ФОП «ОСОБА_7», знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання (3 роки) ст. 203, Наказ МВС України №5 ДСК від 10 січня 2014 року (а.с.91-92).

Як встановлено судом першої інстанції з наданих відповідачем ОСОБА_5 пояснень у судовому засіданні, відчуження спірного автомобіля на його користь було здійснене на підставі договору купівлі-продажу, оформленого довідкою-рахунком.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто, перехід права власності на спірний транспортний засіб від ОСОБА_6 до ОСОБА_5; звертаючись з позовом, позивач не вказала, чи було відчуження спірним автомобілем платним або безоплатним, останній не відома форма відчуження (дарування, купівля-продаж), за яку суму відповідачем було придбано автомобіль, коли ці кошти були передані померлому та куди зазначені кошти поділись, також, останньою в ході розгляду справи не надано доказів, що їй не було відомо про продаж спірного автомобіля та що грошима розпорядився ОСОБА_6 на власний розсуд. Крім того, позивач фактично просила стягнути двічі суму коштів за відчуження автомобіля.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі вимогам, визначеним статтею 263 ЦПК України, а висновки суду відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на таке.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. ч. 1, 3 ст. 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Так, відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (п. 8). Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться (п. 33). У разі перереєстрації транспортного засобу свідоцтво про реєстрацію підлягає заміні на загальних підставах (п. 39).

Згідно п. 4.8 Наказу МВС України №379 від 11 серпня 2010 року «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», перереєстрація транспортних засобів у разі зміни їх власників проводиться на підставі документів, що посвідчують правомірність придбання транспортного засобу, при цьому, зняття з обліку не проводиться.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання(ст.80 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції, стороною позивача (скаржника за апеляційною скаргою) не надано належних та допустимих доказів тим обставинам, що позивачу не було відомо до 2015 року про продаж спірного автомобіля та тих обставин, що дана угода відбулась без її згоди. Більше того, не надано доказів, що кошти не надходили до сімейного бюджету.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію спірного транспортного засобу, тобто, перехід права власності на автомобіль від ОСОБА_6 до ОСОБА_5, а тому відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання правочину недійсним з підстав того, що позивач не надавала своєї згоди на відчуження спірного автомобіля є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та перегляду судового рішення, а тому такі доводи відхиляються колегією суддів.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано норми СК України судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки у своїх уточнених позовних вимогах (а.с.123-125) позивач просила визнати недійсним відчуження транспортного засобу з підстав, зокрема, ст.ст.203, 215, 216, 217 ЦК України, а крім того, просила стягнути ? частини вартості спірного автомобіля виходячи не з норм СК України, а керуючись нормами саме ЦК України щодо спадкового майна.

В той же час, порушуючи питання про стягнення компенсації в розмірі 60 772 грн., позивач не надала суду доказів вартості спірного автомобіля на час його реалізації, а відповідач проти такої вартості заперечував. Позивач в свою чергу не зверталась з клопотанням про призначення експертизи для визначення такої вартості.

Також, як пояснила позивач у судовому засіданні, у неї з померлим чоловіком були нормальні стосунки, а тому доводи останньої, що він продав спірний автомобіль без погодження з нею оцінюються колегією суддів критично та не приймаються.

Інші доводи скаржника є також необґрунтованими, основані на припущеннях, а тому відхиляються колегією суддів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, у зв'язку з його законністю та обґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04 липня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В. Головачов

О.В.Шахова