Справа № 728/649/18 Провадження № 22-ц/795/1034/2018 Головуючий у I інстанції - Лобода Н. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_2,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Бахмацька районна державна адміністрація Чернігівської області, територіальна громада в особі Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року (ухвалене о 14:09, повний текст рішення складено 21 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області, територіальної громади в особі Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, територіальну громаду в особі Рубанської сільської ради та Бахмацьку районну державну адміністрацію виділити їй земельну ділянку в натурі (на місцевості), розташовану на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, або за її межами, в розмірі земельної частки (паю) - 7.7 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності колишнього КСП «Маяк» Бахмацького р-ну Чернігівської області, яка належить їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого Бахмацькою райдержадміністрацією 07.09.1996.

Позов обґрунтовано тим, що згідно Сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ЧН № 0238512, виданого відповідно до розпорядження Бахмацької райдержадміністрації № 350 від 18.09.1996, позивачці належить земельна частка (пай), яка перебувала у колективній власності колишнього КСП «Маяк», розміром 7.7 в умовних кадастрових гектарах. Вона має намір отримати правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) в зазначених межах та в натурі.

На звернення до Рубанської сільської ради, позивачка отримала відповідь про те, що у зв'язку з тим, що позивачка не внесена у основний список громадян власників, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишнього ПСП «Терешиське», не визначався номер та розмір земельної частки (паю), а тому сільська рада не може надати документів про розмір та номер земельної частки (паю). На звернення до Бахмацької районної державної адміністрації позивачка отримала відповідь, що земельна частка (пай) колишнього КСП «Маяк» їй не виділялась і, відповідно, Рубанська сільська рада не має можливості надати довідку про номер та площу земельної частки (паю). Звернувшись до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, позивачка отримала відповідь про те, що вирішення даного питання не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області виділити ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель резервного фонду чи фонду запасу державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Рубанської сільської ради Бахмацького р-ну Чернігівської обл., у розмірі 7.7 в умовних кадастрових гектарах.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права.

ОСОБА_2 зазначає, що органом, який вирішує питання передачі у власність або користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення є Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Оскільки районні державні адміністрації з 01.01.2013 не мають повноважень приймати рішення щодо виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) за межами населених пунктів, враховуючи, що такі повноваження передано до управлінь Держгеокадастру в областях, то, відповідно, саме ці органи повинні вчиняти дії згідно Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема, що стосується виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) за межами населених пунктів.

Заявниця зазначає, що оскільки на території Рубанської сільської ради, за її переконанням, є земельні ділянки, які можливо надати їй за рахунок земель резервного фонду чи фонду запасу за межами населеного пункту, цими землями юридично розпоряджається Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, то саме цей орган повинен вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі.

У відзиві на апеляційну скаргу Рубанська сільська рада Бахмацького району Чернігівської області зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає, посилаючись на те, що у списках громадян - власників, які мають право на земельну частку (пай) ПСП «Терешинське» (колишнє КСП «Маяк») прізвище ОСОБА_2 відсутнє, відповідно, земельна частка (пай) не виділена, тому Рубанська сільська рада не має можливості надати погодження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування та зазначати, яке конкретно рішення ними повинно бути прийнято; питання виділення (не виділення) земельної частки (паю) позивачці відповідачами в силу вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є виключно компетенцією останніх; належним способом захисту прав позивачки є визнання незаконними (законними) дій, бездіяльності, рішення відповідачів щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0238512, однак даних вимог позивачкою до жодного з відповідачів заявлено не було.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що Бахмацькою районною державною адміністрацією на підставі рішення від 18.09.1996 № 350 ОСОБА_2 був виданий сертифікат серії ЧН № 0238512 на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Маяк» розміром 7,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 11).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07.07.2015, скасовано рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15.05.2015; у задоволенні позову прокурора Бахмацького району в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Чернігівській області до Бахмацької райдержадміністрації, ОСОБА_2, Приватного підприємства «Агрофірма «Терешиська» про визнання незаконним сертифікату на право на земельну частку (пай) відмовлено (а.с. 13-15).

У відповідь на звернення ОСОБА_2 Рубанська сільська рада Бахмацького району Чернігівської області листом від 05.07.2017 № 03-08/179 повідомила, що згідно проекту організації території земельних часток (паїв) ПСП «Терешиське» громадянка ОСОБА_2 не внесена у основний список громадян власників, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишнього ПСП «Терешиське», у зв'язку з чим номер та розмір земельної частки (паю) не визначався і сільська рада не може надати документів про розмір та номер земельної частки (паю) (а.с. 12).

Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області розглянувши звернення ОСОБА_2 листом від 26.02.2018 № Б-807/0-501/6-18 повідомило, що до повноважень останнього не відноситься вирішення питань стосовно надання зацікавленим особам земельних ділянок колишніх колективних сільськогосподарських підприємств (а.с. 16-18).

Листом від 06.04.2018 № 76-Д-03-08 на звернення ОСОБА_2 Бахмацька районна державна адміністрація повідомила, що дійсно позивачці був виданий сертифікат на земельну частку (пай), але земельна частка (пай) при розпаюванні земель колишнього КСП «Маяк» не виділена. Відповідно до положень ст. 122 Земельного кодексу України райдержадміністрація не має повноважень щодо надання земельної частки (паю) громадянам із земель запасу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 19).

Частиною другою статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачено добровільність передачі земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (ст. 5 Закону); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до ч. 11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що підставою для виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) є рішення сільської, селищної, міської ради та районної державної адміністрації в межах їх повноважень.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Матеріали справи містять лише листування позивачки з Рубанською сільською радою Бахмацького району Чернігівської області, Бахмацькою районною державною адміністрацією Чернігівської області, будь-яких рішень щодо вирішення питання про виділення позивачці земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) останніми не приймалось.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства та обставин справи вбачається, що звернення позивачки до суду з даним позовом є передчасним, без вирішення питання законності (незаконності) дій, бездіяльності, рішень відповідачів щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 через неналежний спосіб захисту.

Помилковим є посилання апеляційної скарги на те, що органом, який вирішує питання передачі у власність або користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення є Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, оскільки відповідно до положень ст. 15-1, ч. 4 ст. 122 ЗК України, останнє здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення саме державної власності на території Чернігівської області, позивачка ж просить вирішити питання виділення в натурі земельної ділянки із земель колективної власності колишнього КСП «Маяк».

Доводи заявниці щодо можливості надання їй земельної ділянки за рахунок земель резервного фонду чи фонду запасу за межами населеного пункту не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, зважаючи на недотримання ОСОБА_2 порядку виділення земельної ділянки у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) компетентними органами та обрання нею неналежного способу захисту.

Вимоги, заявлені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області виділити їй у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель резервного фонду чи фонду запасу державної власності, розташованих за межами населеного пункту на території Рубанської сільської ради Бахмацького р-ну Чернігівської обл., у розмірі 7.7 в умовних кадастрових гектарах, не можуть бути задоволені апеляційним судом зважаючи на положення ч. 6 ст. 367 ЦПК України, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21.06.2018 - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: