Справа № 587/581/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді - Черних О.М., секретаря судового засідання Скрипка Соіна О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в залі суду цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 (с. Терешківка, вул. Суворова, 13А, Сумського району, Сумської області) про стягнення заборгованості за кредитним договором
Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості, з тих підстав, що позивач уклав з відповідачем кредитний договір № б/н від 08 серпня 2012 року. Згідно договору, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, ОСОБА_1 своїх зобовязань по кредитному договору належним чином не виконала.
Відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, позивачем нараховується штраф у розмірі 500 грн. та + 5% від суми позову.
Представник позивача в судове засідання не зявився, направивши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що ОСОБА_1 не був повідомлений про підвищення відсоткової ставки, він рахував, що має кредит на умовах 27,6 %, а єдина сплата в сумі 22,78 гривень була без його відома і він навіть не знав про неї, це було автоматичне списання грошей для погашення заборгованості.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору без номеру від 08 серпня 2012 року відповідачу був наданий кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-32).
Згідно умов кредитного договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, позивачем нараховується штраф у розмірі 500 грн. та + 5% від суми позову.
З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів, суд бере до уваги, що згідно наданого позивачем витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 7-8), процентна ставка за договором становила 2,3 % на місяць, тобто річна ставка була погоджена сторонами у розмірі 27,60 % на рік (2,3 х 12). Саме вказана процентна ставка діяла на час зняття відповідачем кредитних коштів.
Як вбачається з розрахунку, у подальшому процентна ставка за договором неодноразово змінювалась позивачем в односторонньому порядку з 16.07.2014 р. по 29.08.2014 р. ставка складала 27,60 %, з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. збільшена до 32,40% річних, з 01.04.2015 р. по 31.01.2018 р. до 42,00 % (а.с. 5-6).
У позовній заяві позивач зазначав, що можливість зміни розміру Тарифів та інших невідємних частин договору була передбачена п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг.
Однак суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача за підвищеною у односторонньому порядку відсотковою ставкою, з огляду на таке.
За змістом статей 207,638,1054,1055,1056-1 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правочин по укладенню кредитного договору укладається сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, й у разі забезпечення виконання кредитного зобовязання узгоджуються питання застосування до позичальника неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаним сторонами.
Отже, оскільки зазначені позивачем умови і правила та тарифи всупереч вимогам статей 207,1055 ЦК України та частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не були підписані позичальником й оригінали цих документів кредитором відповідачеві також передані не були, суд не може вважати їх складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, а тому посилання позивача про право змінювати розмір процентів у односторонньому порядку на підставі не підписаних відповідачем ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, суд вважає необґрунтованим.
Саме така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11.03.2015 р., № 6-240цс14 від 11.02.2015 р., № 6-698цс15 від 10.06.2015 р. та №6-757цс15 від 01.07.2015 р., № 6-2320цс16 від 22.03.2017 р.
Суд також враховує й правову позицію Верховну Суду України, висловлену у постанові від 19.12.2012 р. по справі № 6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12.12.2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09.01.2009 року.
Крім того, частиною третьою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Тому, хоч чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак навіть в Умовах та правилах надання банківських послуг, на які посилається позивач, не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині пятій статті 1056-1 ЦК України, а також відсутні умови, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору.
Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обовязок письмово повідомляти позичальника та інших зобовязаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка.
Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позивач не мав права підвищувати процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, відповідно нарахування процентів за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» на час отримання відповідачем кредитних коштів, тобто 27,60 % річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла станом на дату підписання відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна».
Оплата кредиту в сумі 22,78 гривень була також проведена без відома відповідача, про що останній стверджував в судове засіданні, та що узгоджується з матеріалами справи. В тому числі й з випискою по рахунку ОСОБА_3 (а.с. 125).
З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 29.08.2014 року у сумі 17,39 грн., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору.
Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 27,60 % річних, яка має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 01.09.2014 по 31.01.2018 року, беручи до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 360 календарних днів на рік, сума нарахованих процентів має становити 1067,13 грн. (1074,18 грн. х 27,60 % х 1295 днів /360 днів). Відповідно загальна сума процентів за договором має становити 1084,52 грн. (17,39 грн. + 1067,13 грн.) і саме у вказаному розмірі проценти за кредитним договором підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково.
Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань, що визначено у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідача вказаних штрафних санкцій.
Водночас визначений у розрахунку розмір штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 1422,24 грн. (процентна складова), зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить загалом 2158,70 грн. (1074,18 грн. + 1084,52 грн.), суд вважає необґрунтованим і беручи до уваги визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» правила нарахування штрафу приходить до висновку про необхідність стягнення його у загальному розмірі 510,79 грн. (500 грн. + (2158,70 грн. х 5%).
Водночас суд не може задовольнити вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 3877,22 грн. з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст.549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобовязань (ч.1ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (ст.611 ЦК України).
В свою чергу, комісія є платою за певні свої послуги.
Таким чином, правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу.
В порушення вказаних норм, позивач розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 3877,22 грн. та не надано суду окремого розрахунку.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені та комісії разом відповідно до конкретного пункту довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними.
Отже, загальна сума заборгованості, яка утворилась станом на 31.01.2018 р., з урахуванням тіла кредиту, процентів та штрафів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 08.08.2012 р., становить 2670,14 грн. (1074,83 грн. за тілом кредиту + 1084,52 грн. за процентами + 510,79 грн. за штрафами).
Окрім того, суд враховує, що з відповідача з 11.04.2018 року по 27.07.2018 року проводилося автоматичне списання грошей в погашення заборгованості за кредитним договором: 26.04.2018 року 1070,37 гривень; 25.05.2018 року 2658,53 гривень.; 22.06.2018 року 1543,88 гривень, 491,82 гривень та 543,00 гривень; 27.07.2018 року 2279,89 гривень та 77,36 гривень. Тобто за період з 11.04.2018 року по 27.07.2018 року відповідачем ОСОБА_1 було погашено в рахунок кредитного договору 8664,35 гривень.
Дана сума значно перевищує суму заборгованості за кредитному договору від 08.08.2012 року - 2670,14, а тому в задоволенні позовних вимог АТ «Приватбанк» необхідно відмовити.
Зважаючи на те, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України також не підлягає стягненню з відповідача судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 611 ЦК України, ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд, -
ёВ задоволенні позовної заяви акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 (с. Терешківка, вул. Суворова, 13А, Сумського району, Сумської області) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних