АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018 року м. Одеса

справа №520/12674/14ц

провадження №22-ц/785/1696/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., ОСОБА_1,

за участю секретаря Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач-Бершадська ОСОБА_2,

представники позивача-Оксюта ОСОБА_3,

відповідач-Айріян ОСОБА_4,

представник відповідача-Лавренюк ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року у складі судді Калашнікової О.І.,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2014 року ОСОБА_9 звернулася до суду з доповненим в подальшому позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, мотивуючи свої вимоги тим, що ій та її чоловіку ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності у рівних частках належала 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1.

Зазначала, що 31 серпня 2011 року між нею та ОСОБА_8, а також між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, укладено два нотаріально посвідчених договори купівлі-продажу вказаної квартири (по 1/2 частки) на вкрай невигідних для них умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Зокрема, їм необхідні були кошти для лікування, оскільки у її чоловіка, який мав низку захворювань, у липні 2011 року було виявлено онкологічне захворювання, а вона є інвалідом 2 групи з 2000 року та також має низку захворювань.

Тому свою квартиру вони продали її племінницям за 80 000 грн., що становило еквівалент 10 000 доларів США ( по 40 000 грн. за належну кожному з них 1/2 частку) при її ринкової вартості 70 000 доларів США.

Після смерті ОСОБА_10, яка настала 29 жовтня 2011 року, вона у лютому 2012 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом.

Крім того, ОСОБА_8 на її прохання 29 лютого 2012 року розірвала укладений з нею 31 серпня 2011 року договір купівлі-продажу ? частки квартири, а ОСОБА_6 відмовилися поступити аналогічним чином відносно частки квартири, придбаної у її чоловіка.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_9 просила:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири №13 у будинку №30

по вул.Академіка Корольова в м.Одесі, укладений 31 серпня 2011 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_6 на підставі ст. 233 ЦК України;

- визнати за ОСОБА_10 право власності на 1/2 частину вказаної квартири

(т.1а.с.1-3,54-56).

Заочним рішенням Київського районного суду від 31 серпня 2015 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 01 лютого 2016 року про усунення описки, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 31 серпня 2011 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори (реєстровий №3-1009).

У задоволенні іншої частини позову відмовлено (т.1а.с.117-119,122).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2016 року заочне рішення скасоване на підставі заяви представника ОСОБА_6, а справу призначено до розгляду на загальних підставах.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав за їх безпідставністю, в.т.ч. у звязку із спливом позовної давності (т.1а.с.213-217,218-219).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 07 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 31 серпня 2011 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори (реєстровий №3-1012).

У задоволенні іншої частини позову відмовлено (т.1а.с.265-267).

Задовольняючи рішення частково, суд першої інстанції керувався ч.1ст.233 ЦК України, та виходив з того, що тяжка хвороба і відсутність коштів на лікування, змусили ОСОБА_10 продати 1/2 частину квартири на вкрай невигідних умовах. Крім того, суд погодився з доводами позивачки, що вона звернулася до суду з позовом в межах строків позовної давності, як спадкоємець першої черги до майна померлого чоловіка.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_6 ОСОБА_11, та ОСОБА_8, яка не брала участі у справі, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 1968 року (т.1а.с.7).

На підставі свідоцтва про право власності, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 03 вересня 1997 року за №3011, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової власності у рівних частках подружжю ОСОБА_9 і ОСОБА_10

31 серпня 2011 року ОСОБА_10 і ОСОБА_9 за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу відчужили квартиру племінницям останньої-сестрам ОСОБА_6 і ОСОБА_8: ОСОБА_10 продав 1/2 частину квартири ОСОБА_6 за 40 000 грн., а ОСОБА_9 продала свою частку ОСОБА_8 за аналогічну суму (т.1а.с.9-10,30-31).

23 вересня 2011 року здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на 1/2 частку зазначеної квартири (т.1а.с.33).

Згідно із заповітом, посвідченим державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 09 липня 2011 року, вбачається, що ОСОБА_10 заповів все своє майно ОСОБА_8 (т.1а.с.181).

З огляду на матеріали справи ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно страждав на онкологічне захворювання.

Згідно довідки головного лікаря КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» від 18 листопада 2016 року № 1042 лікування ОСОБА_10 здійснювалося на безоплатній основі за рахунок бюджетних коштів (т.1а.с.236).

29 жовтня 2011 року ОСОБА_10 помер (т.1а.с.8).

Із матеріалів витребуваної апеляційним судом матеріалів спадкової справи вбачається, що непрацездатна вдова ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є інвалідом другої групи безстроково, ОСОБА_8, а також дочка ОСОБА_10 ОСОБА_12 зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (т.3а.с.4,6,8,23,64,65,66,68,75,76,80).

29 лютого 2012 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали нотаріально посвідчений договір про розірвання укладеного між ними 31 серпня 2011 року договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 (т.1а.с.67-68).

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання угоди недійсною» судам розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що ОСОБА_9Х не була стороною договору купівлі-продажу спірної частки квартири.

Колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_9, яка не була учасником угоди, про визнання недійсним оспорюваного правочину, міг був розглянутий лише за участю ОСОБА_8, якій ОСОБА_10 заповів все своє майно. Так, частково задовольнивши позов ОСОБА_9, суд вирішив питання про її (ОСОБА_8В.) права, свободи, інтереси та обовязки, оскільки вказана частина квартири, відповідно до заповіту від 09 липня 2011 року, має перейти у її власність.

Задовольняючи частково позов, поданий ОСОБА_9 після спливу трьох років після укладення її чоловіком договору купівлі-продажу, суд першої інстанції не з'ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та вирішив питання про права спадкоємця за заповітом ОСОБА_8, яка не брала участі у справі.

Частиною 6 ст.367 ЦПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що суд першої інстанції прийняв судове рішення про права особи, що не була залучена до участі у справі, неможливість на стадії апеляційного розгляду залучати до участі у справі нових учасників судового процесу, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Зазначене не позбавляє ОСОБА_9Х звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, правильно визначивши коло учасників судового процесу.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року скасувати.

В позові ОСОБА_9 до ОСОБА_13 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий /підпис/ Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_14