Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 303/4388/16-ц

провадження № 61-27495св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машіка Олена Миколаївна,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2016 року в складі судді Куцкір Ю. Ю. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машіка О. М., про визнання договору недійсним та повернення майна власнику.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2014 року ОСОБА_5 продала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 липня 2016 року договір купівлі-продажу вказаної квартири від 01 липня 2014 року визнано недійсним; стягнуто з ОСОБА_9 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування майнової шкоди 500 грн, моральної шкоди 10 000 грн, а також по 695,01 грн з кожного на відшкодування витрат зі сплати судового збору. Рішення апеляційного суду було оскаржене, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року до закінчення касаційного провадження. 15 березня 2016 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. Тобто, ОСОБА_5, не дочекавшись остаточного вирішення справи судом, подарувала спірну квартиру ОСОБА_6, чим порушила право власності ОСОБА_4, оскільки за договором купівлі-продажу від 01 липня 2014 року саме вона є власником цієї квартири. Виконання рішення апеляційного суду зупинене, тому всі правочини, здійснені на підставі цього рішення, є незаконними та недійсними.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просила: визнати договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 15 березня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О. М., недійсним; зобов'язати ОСОБА_6 повернути зазначену квартиру ОСОБА_4, як власнику згідно з договором купівлі-продажу від 01 липня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Овчинніковою І. В.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 від 01 липня 2014 року, яка знаходиться АДРЕСА_1, на підставі якого ОСОБА_4 набула у власність вищезазначену квартиру визнано недійсним. Договір дарування квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 15 березня 2016 року укладено після набрання рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року законної сили, це рішення було чинним на час укладення спірного правочину. Отже, ОСОБА_5 була власником спірної квартири на час укладення договору дарування, тому мала право її відчужувати.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що зупинення виконання Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду після укладення договору дарування не є підставою для визнання спірного правочину недійсним, оскільки така ухвала суду касаційної інстанції відповідно до пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, є підставою саме для зупинення виконавчого провадження.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір дарування від 15 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Касаційна скарга мотивована тим, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зупинено виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року, тому це рішення не можна вважати законним і таким, що підлягає виконанню, отже ОСОБА_5 не мала права відчужувати спірне майно на користь третіх осіб до вирішення спору по суті.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машікою О. М., ОСОБА_5 прийняла у власність у ОСОБА_11 квартиру НОМЕР_1 АДРЕСА_1, а 10 жовтня 2012 року зареєструвала своє право власності на це майно.

01 липня 2014 року приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчиннікова І. В. посвідчила договір, за яким ОСОБА_5, від імені якої діяв представник ОСОБА_9, продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року договір купівлі-продажу спірної квартири від 01 липня 2014 року визнано недійсним, стягнуто солідарно з ОСОБА_9 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування майнової шкоди 500 грн, моральної шкоди 10 000 грн, а також по 695,01 грн з кожного на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Вказаним рішення апеляційного суду встановлено, що оспорений правочин був вчинений внаслідок зловмисної домовленості між ОСОБА_9 і ОСОБА_4

Відповідно до статті 319 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

На підставі викладеного суди дійшли вірного висновку, що з набранням законної сили рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 договір купівлі-продажу від 01 липня 2014 року, предметом якого була спірна, втратив чинність.

Суди встановили, що 15 березня 2016 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, що їй належала на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2012 року. Договір дарування квартири від 15 березня 2016 року посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машікою О. М. та зареєстрований у реєстрі.

У подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, відшкодування збитків і моральної шкоди, зупинено виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Підстави визнання недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 14 ЦПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі, зокрема, зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого

провадження судом.

На підстави викладеного суди дійшли правильного висновку, що договір дарування квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 15 березня 2016 року укладено після набрання рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 лютого 2016 року законної сили, це рішення було чинним на час укладення спірного правочину. Отже, ОСОБА_5 була власником спірної квартири на час укладення договору дарування, тому мала право її відчужувати. Зупинення виконання Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду після укладення договору дарування не є підставою для визнання спірного правочину недійсним, оскільки така ухвала суду касаційної інстанції відповідно до пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, є підставою саме для зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В. В. Пророк