Справа № 310/2703/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31.07.2017 року по справі №310/2703/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначає, що заочне рішення було ухвалено за його відсутності і він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості захистити свої інтереси. Вказує, що суд при ухваленні рішення порушив принцип співмірності між стягнутою пенею та основною сумою боргу. Окрім того, він був позбавлений можливості подати заяву про застосування строків позовної давності, зокрема до вимог про стягнення пені.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується заявкою про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення.

Представник ПАТ «СБЕРБАНК» в судове засідання не зявився, подав відзив на заяву про перегляд заочного рішення, відповідно до якого просив в задоволенні заяви відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31.07.2017 року року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 471561,36 грн., яка складається з: 97810,15 грн. заборгованість за кредитом; 97127,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 179666,26 пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 95597,51 пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом; 360,00 грн. штраф за факт прострочення сплати основної суми кредиту, та судові витрати в сумі 7073,42 грн.

Копію заочного рішення суду ОСОБА_1 отримав 20.12.2017 року і 28.12.2017 року подав заяву про його перегляд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини проголошено право на справедливий судовий розгляд.

З практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

За змістом ст. ст. 5, 10, 11 ЦПК України (в редакції Закону №1618-IV), які кореспондуються зі ст. ст. 5, 12, 13 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII) цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

Статтею 232 ЦПК України (в редакції Закону №1618-IV) передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 288 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII) передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже головними умовами для скасування заочного рішення є поважність причини не зявлення відповідача в судове засідання і докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення спору. Наявність одночасно цих двох умов дає підстави для скасування заочного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово сповіщався про час та місце розгляду справи відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України за адресою його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, проте судові повістки були повернуті до суду з позначками «за закінченням терміну зберігання» та «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до вказаної вище статті, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Щодо доводів відповідача про не застосування судом наслідків спливу позовної давності суд звертає увагу на наступне.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія Юкос » проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).»

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі ( ч.1 ст. 259 ЦК України).

У відповідності до п.11.6 Кредитного договору №08#2, укладеного між позивачем та відповідачем 12.02.2014 року, сторони домовились, що за будь-якими вимогами Сторін, які випливають за цим Договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки.

З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед Банком виникла в травні 2014 року.

Позовна заява ПАТ «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі й пені, надійшла до суду 13.05.2017 року, тобто в межах позовної давності, передбаченої п. 11.6 Кредитного договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 260, 263-264, 285-288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Крамаренко