АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1014/17 Номер провадження 22-ц/786/976/18Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі: Радько О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (кредиту, процентів, комісії, пені, штрафу).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (кредиту, процентів, комісії, пені, штрафу).

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03 жовтня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Вказувало, що ОСОБА_2 належним чином свої зобов'язання не виконувала, внаслідок чого станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 334 грн. 13 коп. Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на користь банку.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, вбачається з матеріалів справи, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» обгрунтована невиконанням відповідачем зобов'язань щодо повернення коштів за договором б/н від 03 жовтня 2008 року про отримання кредиту у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти та утворенням в зв'язку з цим заборгованості за кредитом у розмірі 45 334 грн. 13 коп., разом з тим, позивачем не надано доказів укладення між сторонами відповідного договору 03 жовтня 2008 року.

В свою чергу, з наявних у справі доказів вбачається та вірно встановлено районним судом, що позивачем до позову додано копію заяви ОСОБА_2 від 05 січня 2009 року, згідно якої остання ініціювала отримання в банку картки "Універсальна" з терміном дії до жовтня 2012 року. Про отримання відповідачем цього ж дня - 05 січня 2009 року зарплатної і універсальної карток свідчать підписи представника банку та відповідача в зазначеній заяві /а. с. 5/.

До позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 03 жовтня 2008 року, укладеним між сторонами станом на 30 червня 2017 року в загальній сумі 45 334 грн. 13 коп., з якого слідує, що обрахунок заборгованості банком виконаний починаючи з 05 січня 2009 року /а. с. 3-4/.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору 03 жовтня 2008 року, невиконання якого, згідно позовної заяви, є підставою заявлених позовних вимог.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», районний суд виходив з пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, про застосування якого заявлено стороною відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, з наявних у справі доказів вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала анкету-заяву б/н від 05 січня 2009 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який визначено до жовтня 2010 року.

Вказана анкета-заява має ознаки кредитного договору, містить відповідні умови, які підписали обидві сторони, з анкети-заяви вбачається, що рахунок відкрито 03 жовтня 2008 року, встановлено банком ліміт та в подальшому здійснено кредитування карткового рахунку, рух коштів по рахунку розпочався з 19 січня 2009 року /а. с. 3, 5/.

Зі змісту позовної заяви та наданого банком розрахунку заборгованості слідує, що ОСОБА_2 свого обов'язку за вказаним договором належним чином не виконувала, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти не повертала, у зв'язку з чим станом на 03 жовтня 2017 року загальна заборгованість відповідача перед банком складає 45 334 грн. 13 коп., з яких: 3 512 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом; 35 886 грн. 79 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 134 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова) /а. с. 1-4/.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок наведений в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Судом встановлено, вбачається з наявних у справі доказів, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки «Універсальна», яку отримала відповідач згідно анкети-заяви та строк дії якої визначено до жовтня 2010 року /а. с. 5/.

Згідно п. 3.1.4 Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування картою, строк дії карти миттєвого випуску продовженню не підлягає /а. с. 6, 10/.

Таким чином, оскільки строк сплати відповідачем будь-якої заборгованості за картою "Універсальна" зі строком дії - жовтень 2012 року, договір щодо якої укладено сторонами 05 січня 2009 року з відкриттям рахунку 03 жовтня 2008 року, - сплив через три роки після закінчення строку дії картки, тобто у листопаді 2015 року, в той час, як позов банком подано до суду у вересні 2017 року, - після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, про застосування якої було заявлено відповідачем відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України до ухвалення судового рішення, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наведені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності, обґрунтовано відмовивши у задоволенні зазначеного позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Належні докази на підтвердження отримання відповідачем іншої кредитної карти на підставі вищевказаного кредитного договору у справі - відсутні. Додана позивачем до апеляційної скарги довідка, яка не має дати, вихідного номера, а також підпису та зазначення особи, якою вона виготовлена, з інформацією про видачу ОСОБА_2 кредитних карток, не є належним та допустимим доказом, з огляду на те, що в ній не зазначено дати укладення кредитних договорів, на підставі яких відповідачу видавались ці кредитні картки /а. с. 65/.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Кузнєцова О.Ю.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.