АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/668/2017 Головуючий у 1 інстанції - Українець В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про визнання ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року такою, що не підлягає виконанню по цивільній справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю Саєнко Юлії Миколаївни задоволено.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року в цивільній справі №1006/5366/12.

18 червня 2018 року боржник ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду міста Києва із заявою, в якій просить визнати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15.02.2017 року такою, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви боржник вказує, що рішення Бородянського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року по справі №1006/5366/12, на підставі якого Апеляційний суд міста Києва тимчасово обмежив його у праві виїзду за межі України, не існує взагалі, так як мало місце рішення Бородянського районного суду Київської області від 7.05.2013 року про відмову фірмі «Т.М.М.»-ТОВ у задоволенні позову, однак, це рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.07.2013 року, та позов було задоволено.

Посилаючись на ст. 432 ЦПК України, заявник просив визнати ухвалу Апеляційного суду м. Києва такою, що не підлягає виконанню.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів заяви, колегія суддів прийшла до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття ст.15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Спосіб захисту порушеного права, відповідно до ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України, при зверненні до суду обирається заявником. Перелік способів захисту, наведений у ч. 2 ст. 16 ЦК України не є вичерпним, оскільки суд може захистити порушене цивільне право іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_2 в своїй заяві посилається на ст. 432 ЦПК України, якою визначений порядок виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.. 432 ч.2 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково, або якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку із його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.07.2013 року, позов фірми «Т.М.М.»-ТОВ до ОСОБА_2 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь фірми «Т.М.М.»-ТОВ загальну суму 8 733 999, 50 грн.

Виконавчий лист на виконання рішення суду було видано правомірно, даних про те, що обов'язок боржника відсутній суду не надано.

В порядку виконання зазначеного рішення суду державним виконавцем було внесено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 15 лютого 2017 року подання задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобов'язань.

На думку колегії суддів, ухвала Апеляційного суду м.Києва від 15 лютого 2017 року не є виконавчим документом в розумінні ст.. 432 ЦПК України, а є ухвалою суду, яка приймається в порядку виконання рішення суду і тому вона не може бути визнана такою, що не підлягає виконанню, оскільки законом це не передбачено, крім того, зобов'язання ОСОБА_2 не виконане, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_2 повинно бути відмовлено.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі за № 1006/5366/12 була допущена описка і дата рішення суду, на підставі якого було вирішено стягнути кошти з ОСОБА_2 була помилково зазначена 7.05.2013 року, а не 15.07.2013 року, крім того, і у поданні старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві було помилково зазначено про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 29.07.2013 року по цивільній справі за № 1006/5366/12, що потягло за собою зазначення на підставі цього подання помилкових даних і в ухвалі Апеляційного суду м.Києва.

Однак, Апеляційний суд м.Києва позбавлений можливості виправити описку в своїй ухвалі, оскільки це була описка не суду, який постановив ухвалу, а описка державного виконавця, на підставі якого була постановлена ухвала. За таких обставин , на думку колегії суддів, допущена помилка може бути виправлена шляхом оскарження ухвали Апеляційного суду м.Києва від 15.02.2017 року до Верховного суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року такою, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 5 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: