Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 607/15645/13-ц

провадження № 61-5926 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі,
відповідачі:-ОСОБА_6,
-ОСОБА_7,
представник відповідача-ОСОБА_8,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області у складі суддів: Козака І. О., Демковича Ю. Й., Загорського О. О., від 06 жовтня 2016 року.

Встановив:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі (далі - АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява АТ «Укрексімбанк» мотивована тим, що 07 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір з наступними змінами, за умовами якого ОСОБА_6 отримав на поточні потреби кредит в сумі 240 000 швейцарських франків під 8,99 % річних по 04 серпня 2014 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за цим кредитним договором 13 липня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_7 зобов'язалася перед банком відповідати у солідарному порядку за своєчасне, належне, повне виконання зобов'язань ОСОБА_6 за зазначеним кредитним договором.

Умови кредитного договору позичальником і поручителем належним чином не виконувалися, виникла кредитна заборгованість, а тому АТ «Укрексімбанк» звернулося до суду з цим позовом.

На підставі наведеного, з урахуванням уточнених вимог позову АТ «Укрексімбанк» просило суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 138 850 швейцарських франків - суми неповерненого боргу, 51 664,16 швейцарських франків - суми несплачених відсотків, 3 217 223 грн 24 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

У березні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «Укрексімбанк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору поруки припиненим.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_7 мотивована тим, що без її згоди як поручителя було збільшено розмір платежів боржника за кредитом, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя і це є підставою для припинення поруки на підставі статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підставі наведеного ОСОБА_7 просила суд визнати припиненим укладений між сторонами договір поруки від 13 липня 2010 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2016 року первісні та зустрічні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 138 850 швейцарських франків - суми неповерненого основного боргу, 51 664,16 швейцарських франків - суми несплачених відсотків, 2 314 857,16 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. Визнано припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки, укладеного 13 липня 2010 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 23 139 грн 58 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що первісним позивачем АТ «Укрексімбанк» доведено і належним чином обґрунтовано підстави і вимоги позову в задоволеній судом їх частині, а також суд дійшов висновків, що зустрічний позов ОСОБА_7 про визнання припиненим договору поруки є доведеним і обґрунтованим, оскільки внаслідок укладення між банком та позичальником за кредитом додаткової угоди до кредитного договору від 14 січня 2011 року без згоди на те поручителя обсяг відповідальності поручителя збільшився і це є достатньою підставою для припинення поруки.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2016 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 основного боргу і пені та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання припиненого договору поруки і ухвалено в цій частині нове рішення суду про часткове задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»: 138 850 швейцарських франків - суми неповерненого основного боргу; 51 664,16 швейцарських франків - суми несплачених відсотків; 2 300 000 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 23 139 грн 58 коп. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції, та 57 763 грн 40 коп. судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для визнання поруки припиненою, оскільки основне зобов'язання було змінено без згоди поручителя, мотивуючи свої висновки тим що, кінцевий строк погашення кредиту та загальна його сума залишилися незмінними. Тобто апеляційний суд дійшов висновків, що укладення додаткових угод до кредитного договору не спричинило збільшення обсягу відповідальності поручителя і підстав для застосування наслідків статті 559 ЦК України немає.

Колегія суддів апеляційного суду також не погодилася з висновками суду першої інстанції про безпідставність позову банку в частині стягнення 902 366 грн 08 коп. пені через необґрунтованість таких вимог первісного позивача, посилаючись на те, що пеня підлягає стягненню за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, тобто, починаючи з 28 серпня 2012 року, і становить 3 175 770 грн 46 коп. Колегія суддів вважала за необхідне застосувати принцип співрозмірності та зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, що підлягає стягненню, до 2 300 000 грн.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 просить скасувати рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 138 850 швейцарських франків суми неповерненого основного боргу, 51 664,16 швейцарських франків суми несплачених відсотків, 2 300 000 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки припиненою і залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга ОСОБА_7 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків, що укладення додаткових угод до кредитного договору не спричинило збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, укладена додаткова угода до кредитного договору від 14 січня 2011 року змінила графік погашення кредиту, що існував на час укладення договору поруки, а саме: згідно з новим графіком з липня 2011 року позичальник повинен сплачувати щомісяця кредит в сумі 3 750 швейцарських франків, тоді як за попередньою редакцією графіка - по 3 535 швейцарських франків. Крім того, наслідком укладення додаткової угоди від 14 січня 2011 року є те, що банк вправі в односторонньому порядку скасувати відстрочення платежів, яке було передбачене кредитним договором та додатковими угодами на момент укладення договору поруки. При цьому збільшиться розмір процентів у грошовому виразі, оскільки згідно з пунктом 2.5.1 г кредитного договору проценти нараховують на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів. Збільшиться й пеня, у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку погашення, процентів та платежів за цим договором (пункт 2.4.2 кредитного договору), оскільки база нарахування пені збільшиться. Таким чином, обсяг відповідальності поручителя збільшився без її згоди на це.

Слід зазначити, що касаційна скарга не містить посилань на помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо нарахованої суми кредитної заборгованості, її складових, періоду нарахування, необхідності стягнення боргу з позичальника за кредитом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, надано сторонам у справі строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_7, поданому в лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ «Укрексімбанк» просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_7 і залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу АТ «Укрексімбанк» мотивує тим, що апеляційним судом належним чином перевірено законність та обґрунтованість висновків рішення суду першої інстанції у справі, повно і всебічно встановлено обставини у справі, надано належну оцінку зібраним у справі доказам та ухвалено рішення суду з дотриманням вимог закону.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (частини перша та третя статті 553 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій встановили, що 07 серпня 2007 року між первісним позивачем та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 240 000 швейцарських франків з кінцевою датою погашення 04 серпня 2014 року для оплати поточних потреб зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі річної процентної ставки, яка визначається LIBOR (12 m) + 5,90 %, але не менше 8,99 % річних.

13 липня 2010 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_7, ОСОБА_6 укладено договір поруки за умовами якого поручитель ОСОБА_7 зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодовувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення, в тому числі суму кредитів, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання основного зобов'язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов'язання.

Додатковими угодами до кредитного договору від 08 травня 2007 року, 14 жовтня 2009 року, 13 липня 2010 року, 14 січня 2011 року внесені зміни до графіка погашення кредиту, а також до умов кредитного договору. При цьому додаткова угода до кредитного договору від 14 січня 2011 року укладена без згоди на те поручителя.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: 1) підвищення суми кредиту або розміру процентів, пені, штрафів, тощо; 2) відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; 3) установлення (збільшення розміру) неустойки; 4) встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; 5) включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів, тощо (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-701цс15, від 23 грудня 2014 року у справі № 3-196гс14, від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12, від 21 травня 2012 року у справі № 6-18цс11, від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-112цс12).

Судами першої та апеляційної інстанцій оцінено характер правовідносин між сторонами у справі щодо обсягу відповідальності поручителя за кредитом внаслідок укладення додаткової угоди до кредитного договору від 14 січня 2011 року і суди дійшли протилежних висновків з цього приводу.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд помилково встановив, що обсяг відповідальності поручителя не збільшився і такі доводи ґрунтуються на помилковій оцінці апеляційним судом зібраних у справі доказів. Як наслідок, особа, яка подала касаційну скаргу, вважає, що апеляційний суд неправильно застосував при розгляді справи положення статті 559 ЦК України. Посилань на порушення апеляційним судом норм процесуального права, що призвели до неправильної оцінки обставин справи, зібраних при її розгляді доказів і ухвалення незаконного рішення апеляційного суду, касаційна скарга не містить.

Як зазначено вище за правилами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має процесуальних повноважень на переоцінку зібраних у справі доказів чи встановлення обставин справи. Апеляційний суд встановив і належним чином мотивував свої висновки про відсутність підстав вважати поруку припиненою і доводи касаційної скарги таких висновків суду не спростовують з урахуванням роз'яснень статті 400 ЦПК України. Тому підстав для скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, передбачених статтею 413 ЦПК України, немає.

В іншій частині рішення апеляційного суду, з урахуванням вимог і доводів касаційної скарги, не є предметом касаційного перегляду.

За таких обставин суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оспорюване судове рішення апеляційного суду без змін, як це передбачено статтею 410 ЦПК України.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції немає підстав для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судовий збір за розгляд справи судом касаційної інстанції слід покласти на особу, яка її подала.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2016 року в частині часткового задоволення первісного позову Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі про солідарне стягнення з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»: 138 850 швейцарських франків - суми неповерненого основного боргу; 51 664,16 швейцарських франків - суми несплачених відсотків; 2 300 000 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, і відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі, третя особа - ОСОБА_6, про визнання поруки припиненою залишити без змін.

Витрати за сплату судового збору за розгляд касаційної скарги покласти на ОСОБА_7.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська