Провадження номер 2/741/363/18
Єдиний унікальний номер 741/470/18
РІШЕННЯ

іменем України

09 липня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Макіївської об'єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду позовну заяву до Макіївської об'єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1, який відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у домоволодінні була зареєстрована лише ОСОБА_5 Позивач є спадкоємцем померлої першої черги за законом. Спадщину вона прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до Носівської районної ДНК. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що при житті спадкодавця не були виготовлені правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Крім того, позивач втратила свідоцтво про своє народження, у першому свідоцтві про шлюб її дівоче прізвище - ОСОБА_6, адже її батьком був ОСОБА_6, батьки шлюб між собою не реєстрували. Тому неможливо підтвердити родинний зв'язок між позивачем та померлою, що є перешкодою в оформленні права позивача на спадщину. Саме тому позивач просила судовим рішенням установити факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, а саме: установити факт, що вона є дочкою ОСОБА_5, та визнати за нею право власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Макіївської об'єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_7 дала показання, що вона була сусідкою ОСОБА_5. Свідку достовірно відомо, що ОСОБА_2 була її дочкою, доглядала за матір'ю в старості. Коли ОСОБА_5 померла, саме позивач здійснювала її поховання, організовувала поминальні обряди, утримує спадкове домогосподарство, обробляє присадибну земельну ділянку.

У судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_8 дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_7

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживала та була зареєстрована ОСОБА_5, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 998 від 11 серпня 2016 року (а. с. 14).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_5 як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок АДРЕСА_1. Але після ліквідації колгоспних дворів остання не отримала свідоцтва та не зареєструвала своє право власності на нього.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 20 вересня 1989 року склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що буде належати їй на день її смерті, заповіла ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту (а. с. 20). У подальшому 17 жовтня 2000 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_2, що підтверджується копією заповіту (а. с. 21) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 40-49). 22 грудня 2003 року замість цього сертифіката ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 3,20 га для ведення особистого селянського господарства (а. с. 12). Оскільки в заповіті від 17.10.2000 ідеться мова про сертифікат, якого вже не існує, спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5. Факт родинних відносин між фізичними особами підтверджується сукупністю письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, та показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, допитаних у судовому засіданні. Отже, ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.

Установлення факту родинних відносин має для позивача юридичне значення, адже дозволить їй реалізувати свої спадкові права після смерті матері. Установити вищевказаний факт іншим способом неможливо, тому позовні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягають задоволенню.

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 № 460/2009, заведеної Носівською районною ДНК, убачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті матері, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 34-38).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до державного нотаріуса Носівської районної ДНК з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що спадкове домоволодіння відносилося до типу колгоспного двору, колгоспні двори ліквідовано, дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 28/02-31 від 11.01.2018 (а. с. 19).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 16-18).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги про визнання права власності також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 211, 247, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Установити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, є дочкою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку погреба з шийкою, веранди, сараю, сараю, ґанку, колодязя питного (1/2 частини), загальною площею 56,7 кв. м житловою площею 25,0 кв. м., вартістю 92902 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий