Справа № 496/4851/14-ц
Провадження № 2/496/647/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участі:

секретаря - Дигуляр А.С.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів дарування і скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи, і зазначав, що з 20 вересня 2007 року по 24 червня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

18 червня 2008 року він отримав у дар земельну ділянку і житловий будинок по АДРЕСА_1.

04 вересня 2013 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5 договір дарування, за яким подарував їй 1/2 частку у праві власності на вказану земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташовану за цією ж адресою, і того ж дня подарував їй 1/2 частку вказаного житлового будинку.

Посилаючись на те, що на час укладення договорів дарування через погані стосунки із ОСОБА_5 він перебував у нервовому стані, у постійному емоційному стресі, що заважало йому повною мірою прогнозувати наслідки власних дій і усвідомлено приймати рішення, тобто на момент вчинення правочинів він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, просив визнати договори дарування недійсними.

Посилаючись на наведене, просив визнати недійсними зазначені договори дарування від 04 вересня 2013 року, скасувати державну реєстрацію права власності на вказані частки земельної ділянки і житлового будинку, яке виникло на підставі вказаних договорів дарування у ОСОБА_5, а також стягнути судові витрати у справі.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року переглядалось Апеляційним судом Одеської області, ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування і скасування державної реєстрації права власності скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2017 року залишено без змін.

При цьому ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєї ухвалі від 18 жовтня 2017 року, на аркуші 5 зазначив, що попередні суди дійшли передчасного висновку про підставу тимчасової недієздатності для визнання правочинів недійсними. На думку ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ висновки експертиз ґрунтуються нібито на припущеннях.

Представники позивача просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1524, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2. (т. 1 а. с. 6).

18 червня 2008 року ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що вбачається із договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Біляївського державної нотаріальної контори Одеської області Кифоренко Р.Б. 18.06.2008 року за реєстровим № 1-3523 (т. 1 а. с. 8).

Згідно із договором дарування від 18 червня 2008 року ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняв в дар житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 та складається з одного житлового будинку «А», житловою площею 74,40 кв.м., загальною площею 185,60 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 0,100 га. Зазначений договір дарування посвідчений державним нотаріусом Біляївського державної нотаріальної контори Одеської області Кифоренко Р.Б. 18.06.2008 року за реєстровим № 1-3518 (т. 1 а. с. 11).

Як вбачається із договору дарування від 04 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. 04.09.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1180, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_5 прийняла у дар 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з одного житлового будинку «А», житловою площею 74,40 кв.м., загальною площею 185,60 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 0,100 га (т. 1 а. с. 13).

Як вбачається із договору дарування від 04 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. 04.09.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1181, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_5 прийняла у дар 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 14).

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_4 посилався на те, що на час укладання цих угоди ОСОБА_4 і ОСОБА_5 постійно сварились, позивач перебував у нервовому стані, постійні емоційні стреси заважали йому повного мірою прогнозувати наслідки власних дій, повного мірою усвідомлено приймати рішення, адекватне ситуації, та повного мірою усвідомлено реалізовувати його. На момент вчинення вказаних правочинів він, хоча і був дієздатним, але не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 783 від 16.06.2015 року, проведеної на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 02.02.2015 року, ОСОБА_4 з урахуванням обставин, які склалися, психічного стану і індивідуально-психологічних особливостей, які здійснили суттєвий вплив, не міг в повній мірі вільно і свідомо приймати рішення, реалізовувати його своїми діями, усвідомлювати соціально-юридичний зміст власних дій, їх можливі наслідки, прогнозувати можливі наслідки власних дій, не міг в повній мірі свідомо приймати рішення, адекватні ситуації і в повній мірі свідомо реалізовувати їх, усвідомлювати реальний стан власних дій і в повній мірі свідомо керувати ними, передбачити їх можливі наслідки, у серпні-вересні 2013 року, зокрема 04 вересня 2013 року. ОСОБА_5 з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_4 мала суттєвий вплив на його емоційний стан на його поведінку при складанні вказаних договорів дарування № 1180, № 1181 від 04 вересня 2013 року. ОСОБА_4 на момент підписання договорів дарування 04 вересня 2013 року знаходився у стані емоційного дистресу, який характеризується внутрішньою напругою, почуттям переживання, відчуттям нездатності впоратися з ситуацією, афективним характером мислення, зниженням критичності, як наслідок психічного розладу. Вказаний стан суттєво вплинув на свідомість і поведінку ОСОБА_4 при укладенні вказаних договорів дарування (т. 1 а. с. 97-123).

Вказаний висновок кореспондується з висновком психолога КУ «Міська лікарня № 9» № 15 від 07.11.2014 року зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні з 11 червня 2014 року по 20 червня 2014 року, перебував у стані стресу з приводу сварки з дружиною, з його слів дуже переймається з приводу розлучення з дружиною, не бачить подальшого життя без неї, кохає її, йому було рекомендовано подальше відвідування психолога, проходження курсу психотерапії. (т. 1 а. с. 56).

Висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 23 від 16.06.2016 року, проведеного комісією експертів Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України надано відповіді на кожне поставлене питання: ОСОБА_4 на момент підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року страждав на психічний розлад: «Розлад адаптації. Змішана тривожно-депресивна реакція» (Б. 43.22 за МКХ-10); Зазначений психічний розлад («Розлад адаптації. Змішана тривожно-депресивна реакція» (Б. 43.22)) істотно впливав на здатність ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року (обмежуючи її), внаслідок чого ОСОБА_4 не міг повного мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року. Крім того, надана наступна відповідь - ОСОБА_4 на період підписання договорів дарування № 1180,1181 від 04 вересня 2013 року не мав психологічних розладів, тому що страждав на психічний розлад: «Розлад адаптації. Змішана тривожно-депресивна реакція». (т. 2 а. с. 3-19).

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснив, що пам'ятає процес проведення експертизи, це була амбулаторна експертиза та експертам було достатньо всіх наданих матеріалів для того, щоб прийняти рішення та зробити висновок. Розлади, які вони діагностували у під експертного, таким чином впливали на його здатність вчиняти правочини, що він був невільний від симптомів цих розладів коли він ці правочини укладав. Воля ОСОБА_4 не була вільна від проявів психічного розладу. Висновок не був складений на припущеннях, була категорична відповідь, яка не дозволяє іншого трактування. У висновку не застосовувались слова можливо чи не виключає чи інші слова, що не дозволяють надати категоричну відповідь, при їх застосуванні це було б припущенням. У своєму висновку надали категоричну відповідь, що психічний стан, який був у під експертного істотно впливав на його волевиявлення. У висновку відсутні припущення.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснив, що пам'ятає момент проведення експертизи та матеріалів було достатньо для її проведення. Було встановлено психічні розлади у під експертного під час вчинення правочинів, які впливали на його волю і ці психічні розлади позбавляли можливості повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто істотно впливали на його волевиявлення. Неможливо вважати, що висновок ґрунтується на припущеннях. Припущення, це коли експерт каже, що з великою долею вірогідності, можливо, але таких термінів вони не використовували. Це не було припущенням.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що матеріалів було достатньо для відповідей, які були поставлені на розгляд експертам. Психологічних розладів у нього не було, страждав на психічний розлад.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статею 215 ч. 1 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Зазначена позиція Пленуму ВСУ України, та допит експертів, які пояснили, що у них немає сумнівів щодо психічного стану ОСОБА_4 в момент укладення правочинів повністю кореспондують з диспозицією частини 1 ст. 225 ЦПК України.

Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок є належним і допустимим доказом у даній справі, виходячи з такого:

- у призначенні та проведенні судової експертизи було додержано вимоги чинного законодавства України;

- відсутні обставини, які б виключали участь експерта у справі;

- судовий експерт не вийшов за межі своїх повноважень, надав повні відповіді на порушені питання, підтвердив їх відповідність іншим фактичним даним;

- між дослідницькою частиною та підсумковими висновками судової експертизи є узгодженість;

- висновок є обґрунтованим та узгодженим з іншими матеріалами справи;

- судові експерти повно і обґрунтовано відповіли на всі поставлені перед ними в судовому засіданні питання.

Судом встановлено, що висновок комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 783 від 16.06.2015 року та висновок судово-психіатричної експертизи № 23 від 16.06.2016, містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань з урахуванням пояснень експертів у судовому засіданні.

Оцінивши вказані вище Висновки судової експертизи за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі.

Статтею 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_12 під час укладання договорів дарування за своїм психічним станом, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при прийнятті своїх рішень.

Разом з цим, суд вважає, що стороною відповідача не надано доказів на спростування висновків судової експертизи, як і доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Оскільки під час укладання (підписання) вказаних договорів дарування ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в силу психічного розладу, то такі договори підлягають визнанню недійсними, а державна реєстрація вказаного майна скасуванню.

Керуючись ст. 30 ЦК України, ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 102-104, 113, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів дарування і скасування державної реєстрації права власності - задовольнити.

Договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Зезиком В.А., зареєстрований у реєстрі за № 1181 - визнати недійсним.

Договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Зезиком В.А., зареєстрований у реєстрі за № 1180 - визнати недійсним.

Скасувати державну реєстрацію 1/2 частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка виникла з договору дарування, посвідченого 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Зезиком В.А., зареєстрованого у реєстрі за № 1181.

Скасувати державну реєстрацію ? частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка виникла з договору дарування, посвідченого 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Зезиком В.А., зареєстрованого у реєстрі за № 1180.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Буран В.М.

07 серпня 2018 року