Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 554/11944/15-ц

провадження № 61- 12908 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського, 21»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського, 21», на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2016 року у складі судді Шевської О. І. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Пікуля В.П., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського, 21» (далі-ОСББ «Котляревського, 21») про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позов обгрунтовано тим, що будівля потребує вчасного і постійного виконання ремонтно-реставраційних робіт, а в'їзд до будівлі передбачено лише з АДРЕСА_5 Відповідач чинить перешкоди позивачам у реалізації права власності на володіння та користування належної їм будівлі та земельну ділянку незалежно від волі інших осіб та на встановлення твердої межі і паркану.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивачі просили усунути порушення права власності належної їм земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 291 м. кв, державний акт серія НОМЕР_2 виданого Полтавським міським управлінням земельних ресурсів 01 грудня 2003 року, з боку відповідача ОСББ «Котляревського, 21», шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачам у проведенні підготовчих та будівельних робіт щодо встановлення ними твердих меж, огорожі, паркану і хвіртки згідно з графічними матеріалами схем розміщення огорожі від 2015 року, на земельній ділянці на АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, та проїзду транспортних засобів з вулиці Котляревського для обслуговування та експлуатації будівлі, згідно з паспортом на пам'ятник архітектури міста. Заборонити відповідачеві в майбутньому вчиняти перешкоди позивачам в облаштуванні твердих меж, огорожі, паркану і хвіртки згідно з графічними матеріалами розміщення огорожі від 2015 року і проїзду до належної на праві власності земельної ділянки.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСББ «Котляревського, 21» забезпечити вільний та безперешкодний прохід власникам та проїзд технологічного та спеціального транспорту з боку вул. Котляревського до земельної ділянки та до будівлі, що знаходиться на АДРЕСА_1 через ворота спільного проїзду та території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСББ «Котляревського, 21» виготовити та видати позивачам один екземпляр дублікатів ключів від замка воріт на вул. АДРЕСА_3 та забезпечити спільне володіння і користування замком. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач чинить позивачам перешкоди у володінні та користуванні майном.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСББ «Котляревського, 21». Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із установлених судом першої інстанції обставин та погодився з його висновками про те, що ОСББ «Котляревського, 21» чинить перешкоди власникам земельної ділянки та будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Апеляційний суд виходив з того, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивачів.

Власникам земельної ділянки, на якій розташовані ворота, є Полтавська міська рада, яка не заперечувала проти вільного проїзду до будівлі, співвласником якої є ОСОБА_3, та рекомендувала забезпечити останньому вільний проїзд до його будівлі та можливість її обслуговувати.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановив фактичні обставини у справі та надав об'єктивну оцінку доказам у справі, правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив законне рішення.

19 січня 2017 року ОСББ «Котляревського, 21» звернулося до суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

25 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

26 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до розгляду.

13 березня 2018 року справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судові рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, якими б підтверджувався факт вчинення перешкод відповідачем у доступі позивачам до своєї власності. Безпідставними є висновки судів про те, що нерухоме майно потребує проведення ремонтних робіт та для їх виконання необхідна така техніка, що потребує проїзду. Неналежним доказом є акт від 20 серпня 2015 року, складений позивачем, директором ТОВ «Укрреєстр» Тукалом В. І. та майстром виробничої ділянки КП «ЖЕО 2» і представником балансоутримувача житлового будинку Шевчик О. С., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Недоведеними є обставини, які мають значення для вирішення спору.

У березні 2017 року ОСОБА_5 подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що судами першої та апеляційної інстанцій установлено всі обставини справи, надано оцінку доказам у справі, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, просила відхилити касаційну скаргу, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Під час розгляду справи суди установили, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками будівлі на АДРЕСА_4, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 06 грудня 2012 року.

18 липня 2013 року співвласникам для обслуговування цієї будівлі надано земельну ділянку, площею 291 м2,кадастровий номер НОМЕР_5 на підставі державних актів серії НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4 від 16 грудня 2003 року.

Відповідно до паспорту на пам'ятник архітектури «Торговий дім» АДРЕСА_1 виданого Полтавським архітектурним бюро Головного управління містобудування та архітектури м. Полтави, зазначена будівля оформлена як пам'ятник архітектури, потребує вчасного і постійного виконання ремонтно-реставраційних робіт, а в'їзд до будівлі передбачено з АДРЕСА_5

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Суди першої та апеляційної інстанцій дали належну оцінку факту вчинення з боку відповідача перешкод у реалізації права власності, а саме: володіння та користування належною позивачам будівлею і земельною ділянкою та на встановлення твердої межі і паркану.

Судами встановлено, що 20 серпня 2015 року складено акт про те, що в'їзд та вільний прохід власників до будівлі та до земельної ділянки, що є власністю позивачів з вул. Котляревського, перекритий залізним воротами зі сторони вул. Котляревського, 21, які закриті на замок, дублікат ключів власникам не надано, що унеможливлює та перешкоджає володінню та користуванню за призначенням будівлею та земельною ділянкою. Цим також унеможливлений в'їзд технологічного спеціального транспорту для забезпечення збереження та експлуатації нерухомого майна як пам'ятки архітектури.

Факт установлення паркану не заперечував і відповідач.

Згідно з протоколу засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, охорони довкілля, природокористування Полтавської міської ради від 26 квітня 2016 року також вбачається, що проїзд до будівлі, власником якої є позивачі, закритий на замок, що створює перешкоди заявникові у вільному проїзді та обслуговуванні належної йому будівлі.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, ОСББ «Котляревського, 21» щодо вирішення питання про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та погодження встановлення твердої межі у вигляді паркану вздовж ділянки. Але вказане питання так і не було вирішено відповідними органами.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку, що ОСББ «Котляревського, 21» перешкоджає власникам земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1, вільно розпоряджатися своїм майном.

Доводи касаційної скарги про те, що суд безпідставно в своєму рішенні як на доказ послався на усні звернення ОСОБА_3 щодо створення перешкод з боку голови ОСББ «Котляревський, 21», є прийнятними, оскільки такі звернення не підтверджені допустимими доказами згідно з вимогами чинного законодавства.

Посилання у касаційній скарзі на те, що акт КП «ЖЕО 2» від 20 серпня 2015 року є не належним доказом, з тих підстав, що він підписаний не уповноваженою особою не впливає на правильність висновків судів, оскільки ОСББ не спростовує викладені у ньому факти, а лише вказує, що цей акт підписано особою, яка не мала прав його підписати. Отже, вказаний акт свідчить про порушення ОСББ «Котляревський, 21» прав позивачів та створення перешкод у вільному користування ними їхнім майном.

Суди першої та апеляційної інстанції з урахування установлених обставин у справі виходили з того, що земельна ділянка, на якій знаходяться ворота є Полтавська міська рада, яка не заперечувала проти вільного проїзду до будівлі співвласником ОСОБА_3 до його будівлі та можливості її обслуговування.

Таким чином, суди з урахуванням фактичних даних у справі (стаття 57-59 ЦПК України 2004 року) дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, з тих підстав, що позов про усунення порушень права, не пов'язаний з позбавленням володіння, незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості ОСББ «Котляревський, 21» вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивачів.

Доводи касаційної скарги про те, що суд фактично встановив право позивачів на користування чужим майном та чужою земельною ділянкою не заслуговують на увагу, оскільки вимоги позивачів стосуються саме усунення порушення їх права. Позивачі довели, що є реальна небезпека порушення їх права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Інші аргументи касаційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження позовних вимог, є неприйнятними й не спростовують висновків суду щодо створення відповідачем перешкод у здійсненні позивачами права власності, оскільки були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та зводяться лише до незгоди із судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи встановлені судами фактичні обставини, Верховний Суд дійшов висновку про те, що факт вчинення перешкод у здійсненні позивачами свого права користування та розпорядження своїм майном з боку відповідача є доведеним.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського, 21» залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г.І. Усик