Справа № 497/95/18
Провадження № 2/497/215/18
07.08.2018 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Раца В.А.
секретарі Божевій І.Д.
розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,
19 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд встановити для неї та відповідача режим окремого проживання з дня подання цієї заяви. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та відповідач 13.10.2016 року зареєстрували шлюб та від сумісного сімейного життя 05.10.2017 року у них народився син ОСОБА_3. Позивач зазначає, що фактично їх відносини погіршилися ще до народження дитини, але їх сімя остаточно розпалася у грудні 2017 року, коли відповідач почав приходити додому пізно уночі, а потім пішов з їх спільного місця проживання. З цього часу вони перестали вести спільне господарство, й час, що пройшов, змусив її сумніватися у можливості та необхідності збереження сімї. Як зясувалося вони мають різні погляди на сімейне життя, не можуть дійти згоди щодо розподілу обовязків в сімї. Протягом тривалого часу вони не підтримують подружніх відносин, спорів майнового характеру та про місце проживання дитини між ними теж не має. Вони з відповідачем дійшли згоди про розірвання шлюбу, але не можуть подати позов про розірвання шлюбу, так як їх дитині не виповнилося одного року. Позивач переконана, що режим окремого проживання надасть їм з відповідачем можливість остаточно вирішити питання, чи варто буде їм зберігати їх шлюб.
Позивач ОСОБА_1 до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 13.10.2016 року, який зареєстровано Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 863 (а.с.5). Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, 05.10.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 568550 (а.с.6)
На теперішній час сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.
За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Разом з тим, відповідно до вимог статті 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Згідно статті 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.
Відповідно до розяснень, наведених у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119,120СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.
Оскільки, як встановлено судом, позивач не бажає проживати спільно з відповідачем, а саме спільне проживання вважає неможливим, суд, враховуючи викладені позивачем обставини та зміст позовних вимог, вважає необхідним та можливим встановити режим окремого проживання подружжя.
Керуючись ст.ст.12, 81, 263, 264, 280 ЦПК України, ст.ст.24,110,112,119,120 СК України, суд, -
ОСОБА_4 Олександрівни до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя - задовольнити.
Встановити режим окремого проживання подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 жовтня 2016 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №863 з 19 січня 2018 року.
Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца