Справа № 520/824/17
Провадження № 2/521/397/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся позовом ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та просить суд шлюб між ними розірвати та визначити місце проживання сина разом із ним. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.02.2009 року, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що було зроблено актовий запис № 11. Від шлюбу сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, несумісність характерів. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим та суперечить його інтересам. Спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних відносин.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить шлюб між ними розірвати та визначити місце проживання сина разом із його батьком, позивачем по справі, розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак надав до суду висновок, що до визначення місця проживання ОСОБА_3, 24.03.2009р., разом із ОСОБА_1

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 21.02.2009 р., що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що було зроблено актовий запис № 11. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе, сторони спільного господарства не ведуть. Строк на примирення позивач просить не надавати.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За даних обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Що стосується вимоги, щодо визначення місця проживання сина після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 09.10.2017 року № 2663/01-20, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька ОСОБА_1, за умови безперешкодного спілкування матері, ОСОБА_2 з дитиною.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У силу ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно, як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 21 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 11, між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - Колонтай) ОСОБА_4 розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН