Провадження №2-з/359/96/2018
Справа №359/1372/17
УХВАЛА

Іменем України

06 серпня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, якою просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту квартиру АДРЕСА_1, а також заборонити ОСОБА_2 здавати в оренду квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказала на те, що вказана квартира була придбана нею та ОСОБА_2 за спільні кошти. Проте, на даний час ОСОБА_2 змінив в квартирі вхідний замок та перейшов проживати до заявника. Крім цього, ОСОБА_2 погрожує заявнику, що спірну квартиру відчужить або здасть в оренду. Тому ОСОБА_1 вважає за доцільне накласти арешт та встановити заборону передачі в оренду квартири АДРЕСА_1.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, заслухавши думку учасників процесу суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 жовтня 2010 року, яка міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Встановлено також, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір з приводу поділу вказаної квартири, зокрема ОСОБА_1 просить визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину квартири. В свою чергу, ОСОБА_2 просить визнати дану квартиру його особистою приватною власністю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення пред'явленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається саме на особу, яка заявляє відповідне клопотання, тобто у даному випадку саме на ОСОБА_1

Всупереч цьому, ОСОБА_1 не зазначила жодного доказу на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про поділ майна подружжя.

В заяві про забезпечення позову міститься лише посилання на диспозицію норми права про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Однак відсутні відповідні докази, які дають підстави вважати обґрунтованим припущення про те, що відповідач має намір або здійснює дії, спрямовані на відчуження належного йому майна.

З огляду на ці обставини суд вважає, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ч.1 та ч.2 ст.149, п.1 та п.2 ч.1 ст.150, ч.1 ст.153, п.1 ч.1 ст.258, ст.260, п.4 ч.1 ст.353 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 06 серпня 2018 року.

Суддя В.В. Журавський