АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7323/18Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/789/744/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/7323/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2018 року (ухвалену суддею Сливкою Л.М., повний текст якої складено 26 квітня 2018 року) у справі за поданням старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 без вилучення паспортного документу,-

ВСТАНОВИВ:

26.04.2018 року старший державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернувся до суду з вищевказаним поданням.

В обґрунтування подання вказано, що на виконанні у старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Ларви М.В. перебуває виконавче провадження ВП №44919366 з примусового виконання виконавчого листа №607/24018/13-ц виданого Тернопільським міськрайонним судом від 03.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 71937 гривень та 3% річних в сумі 1028,78 гривень.

Державний виконавець зазначив, що рішення суду боржником не виконується. Під час виконання виконавчого листа державним виконавцем направлялись виклики для з'явлення боржника до державного виконавця і вчинялись виходи за місцем проживання боржника.

На виклик державного виконавця боржник не з'явився, за боржником не зареєстровані відкриті рахунки в банківських установах, боржник на обліку в органах ДПС не перебуває, пенсії не отримує.

В той же час згідно відповіді з Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_4 за період з 01.02.2017 року по 04.02.2018 року перетинав кордон України 50 разів, з яких перебував за межами України 95 днів на транспортних засобах з іноземними номерами.

Державний виконавець вважає, що у боржника існують доходи і він спроможний виконати рішення суду, про що свідчать його регулярні поїздки за межі України, однак від виконання рішення суду боржник ухиляється.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.04.2018 року тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язань за виконавчим листом №607/24018/13-ц виданим Тернопільським міськрайонним судом 03 вересня 2014 року та за виконавчим листом №607/3292/15-ц виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 14 червня 2016 року

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову про відмову в задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та є передчасною.

Вказує, що висновок державного виконавця про наявність у боржника доходів спростовується доказами по справі. Державний виконавець робить нічим не обґрунтований висновок про ухиляння боржника від виконання рішення суду.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду не грунтується на зібраних у справі доказах, оскільки не є доведеним факт ухилення боржника від виконання зобов'язань. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, оскільки наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, підлягають доведенню. Тягар доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язань покладається саме на державного виконавця.

Звертає увагу, що саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання рішення.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державним виконавцем всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

В відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець просить ухвалу суду суду залишити без змін.

Зазначив, що багаторазові перетини кордону боржником свідчать про матеріальну можливість боржника виконувати свої зобов'язання.

Вкзав, що на даний момент відсутні будь-які документи, які свідчать про виконання боржником своїх зобов'язань. Незважаючи на обізнаність ОСОБА_4 про існування зобов'язань, ним не вчинено жодних дій, щодо погашення заборгованості за рішенням суду, боржником ігноруються всі виклики та дії державного виконавця.

Звертає увагу на той факт, що ОСОБА_4 згідно відповіді Державної прикордонної служби України за період з 01.02.2017 року по 04.02.2018 року 50 разів перетинав кордон, з яких 95 днів перебував за кордоном, а в період з 21.02.2018 року по 06.06.2018 року перетнув кордон 24 рази, в тому числі на транспортних засобах з іноземною реєстрацією.

Багаторазові перетини кордону боржником свідчать про матеріальну можливість боржника виконувати рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і вказав, що боржнику відомо про боргові зобов'язання і він не відмовляється повертати кошти, однак на даний час повернути борг у нього не має можливості, оскільки на його утриманні знаходиться дружина і малолітня дитина.

Пояснив, що боржник їздить в Польщу з знайомими і товаришами у пошуках роботи. Оскільки він вільно володіє польською мовою і йому добре відома процедура перетину кордону, він має досвід перетину кордону автомобілем то він допомагає людям перетнути кордон автомобілем, однак не завжди має з цього дохід.

Вказав, що перетин боржником кордону на різних транспортних засобах не свідчить, що вони належать боржнику і державним виконавцем встановлена відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Представник стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, апеляційну скаргу заперечив і наголосив, що рішення суду не виконане з 2014 року, боржник позичив кошти в розмірі 9000 доларів США, а за рішенням суду стягнуто їх гривневий еквівалент по курсу 8 грн за долар США. У зв'язку з інфляцією стягнута судом сума боргу в національній валюті не покриває фактично позичену суму в іноземній валюті.

Зазначив, що боржник часто їздить в Польщу і перетинає державний кордон на різних автомобілях, допомагає перетинати автомобілем державний кордон за що отримує доходи, приганяє автомобілі на продаж, однак не здійснює жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, яке не виконане боржником навіть частково.

Вказав, що боржник проживає разом з батьком по АДРЕСА_1 і вихід державного виконавця, який відбувся 17.01.2018 року був здійснений в присутності представника стягувача ОСОБА_3, під час якого державний виконавець особисто повідомив боржника про наявність боргових зобов'язань за рішеннями суду, вручив боржнику документи та повістку про виклик до ДВС, від отримання яких боржник відмовився. Боржник не заперечував свою обізнаність про наявність зобов'язань. В той же час боржник пояснив невиконання рішень суду тим, що у нього відсутні кошти. Вказані факти підтверджуються не тільки актом державного виконавця від 17.01.2018 року, а й проведеним відеозаписом виходу державного виконавця, який долучено до матеріалів виконавчого провадження.

Звернув увагу суду на те, що на поїздки до Польщі потрібні кошти на дорогу, страховку і проживання, боржник неодноразово залишався на території Польщі на декілька днів, перетинаючи кордон з Польщею, потрібно мати до представлення певну суму грошей для підтвердження власної платоспроможності. Часті перетини кордону на різних автомобілях, в тому числі з іноземною реєстрацією, свідчать про отримання боржником доходів від такої діяльності, в той час борг за рішеннями суду не повернуто навіть частково.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що боржником ОСОБА_4, незважаючи на його обізнаність про існування зобов'язань, не вчинено жодних дій на погашення заборгованості за договором позики від 27.05.2013 року, а багаторазове перетинання боржником державного кордону України протягом 2017 року на різних транспортних засобах, свідчить про наявність у боржника матеріальної можливості виконувати свої зобов'язання та розцінюється як свідоме ухиляння від виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він достатньо вмотивований і ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що на виконанні Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавче провадження ВП№44919366 з виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду від 06.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 27.05.2013 року в сумі 9000 доларів США, що еквівалентно 71937 грн та 3% річних в сумі 1028,78 грн. (а.с 8).

Під час виконання виконавчих листів державним виконавцем вживалися заходи до примусового виконання, зокрема щодо з'ясування наявності у боржника грошових коштів і майна на які можна було б звернути стягнення, однак такі дії не принесли результату у зв'язку з відсутністю у боржника офіційно задекларованих коштів і майна, що підтверджується запитами і відповідями на них, які знаходяться в матеріалах справи.

Згідно акту державного виконавця від 02.07.2015 року виходом державного виконавця за адресою боржника - АДРЕСА_1 встановлено, що двері за місцем проживання боржника зачинені і доступу до майна боржника немає (а.с. 41).

На підставі інформації адресного бюро (а.с. 43) державним виконавцем 09.07.2015 року здійснено вихід за адресою боржника - АДРЕСА_2 і встановлено, що встановлено, що боржник за вказаною адресою зареєстрований однак фактично не проживає оскільки перебуває на роботі за кордоном (а.с. 44).

31.05.2017 року вказане виконавче провадження передано у Тернопільський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, оскільки згідно відповіді АДБ боржник проживає за адресою АДРЕСА_2, що належить до територіальної підвідомчості Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 23-25).

Вказана постанова направлена боржнику відповідно до копії супровідного повідомлення №22042 від 31.05.2017 року (а.с 23).

Тернопільський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в свою чергу направив боржнику постанову про прийняття до виконання виконавчого листа від 23.06.2017 року (а.с. 26-28)

18.07.2017 року вказаний виконавчий лист переданий у Тернопільський міський відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області згідно постанови державного виконавця від 18.07.2017 року, яка направлена боржнику (а.с. 29-31).

08.02.2018 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду №607/3292/15-ц від 14.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 9080,01 грн. трьох процентів річних за неналежне виконання у період з 18.12.2013 року по 23.02.2015 року договору позики від 27.05.2013 року (а.с 69-70).

Постановою державного виконавця від 08.02.2018 року відкрито виконавче провадження ВП№55753698 з виконання вищевказаного виконавчого листа від 14.06.2016 року. Постанова надіслана боржнику (а.с. 71-72)

Згідно акта державного виконавця від 17.01.2018 року складеного у присутності представника стягувача ОСОБА_3, під час виходу державного виконавця за адресою боржника по АДРЕСА_1 встановлено, що до воріт вийшов боржник ОСОБА_4, який відмовився надати доступ державному виконавцю до вказаного житлового приміщення, повідомивши, що він у вказаному помешканні не проживає, а прийшов у гості до батьків, однак, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2. Підписувати складений акт державного виконавця боржник відмовився.

Державним виконавцем вручено боржнику повідомлення про виклик на 18.01.2018 року.

18.01.2018 року боржник на виклик державного виконавця не з'явився.

08 лютого 2018 року державним виконавцем направлено виклик за №6771, згідно якого боржника ОСОБА_4 зобов'язано з'явитися до виконавця 13 лютого 2018 року.

На виклик державного виконавця Шмокалюк Л.Б. не з'явився, про що 13.02.2018 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складено акт від 13.02. 2018 року.

ОСОБА_4 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон сері НОМЕР_1, виданим 01.12.2016 року. (а.с. 48)

За інформацією Головного центру спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України від 28.02.2018 року №4198, згідно наявної у базі даних інформації громадянин України ОСОБА_4 за період з 01.02.2017 року по 04.02.2018 року 52 рази перетинав державний кордон України в пунктах пропуску Краківець, Рава-Руська, Шегині, Грушів, Ягодин, Мамалига, Сокиряни, Пулемець, перетин кордону в більшості відбувався автомобілями в тому числі на автомобілях з іноземною реєстрацією (а.с. 39-40).

Крім цього згідно інформації Головного центру спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України від 21.05.2018 року №4198, згідно наявної у базі даних інформації громадянин України ОСОБА_4 за період з 21.02.2018 року по 06.06.2018 року 24 рази перетинав державний кордон України в пунктах пропуску Грушів, Ягодин, Рава-Руська, Шегині, перетин кордону в більшості відбувався автомобілями в тому числі на автомобілях з іноземною реєстрацією. Поїздки в більшості випадків були декілька денними, зокрема:

21.02.2018 року виїзд - Грушів, в'їзд 24.02.2018 року - Ягодин;

04.03.2018 року виїзд - Рава-Руська, в'їзд 07.03.2018 року - Шегині;

14.03.2018 року виїзд - Рава-Руська, в'їзд 16.03.2018 року - Шегині;

03.04.2018 року виїзд Ягодин, в'їзд 05.04.2018 року - Шегині;

23.04.2018 року виїзд - Рава-Руська, в'їзд 26.04.2018 року - Шегині;

02.05.2018 року виїзд Шегині, в'їзд 07.05.2018 року - Шегині;

20.05.2018 року виїзд - Рава-Руська, в'їзд 24.05.2018 року - Шегині;

31.05.2018 року виїзд - Рава-Руська, в'їзд 03.06.2018 року - Шегині;

В клопотанні про проведення заходів примусового виконання рішення суду (а.с. 58-59) представник стягувача наводить розрахунок згідно якої за період з 01.02.2017 року по 04.02.2018 року ОСОБА_4 затратив на поїздки за кордон близько 311650 грн. і даної суми було б достатньо для погашення заборгованості за рішенням суду.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

В справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04 суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України.

Серед основних засад судочинства згідно п.9 ч.2 ст. 129 Конституції України є обов'язковість судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

На підставі ч.2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

П. 2 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду не ґрунтується на зібраних у справі доказах, оскільки не є доведеним факт ухилення боржника від виконання зобов'язань з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов'язаний своєчасно з'являтися на вимогу виконавця.

Як встановлено судом першої інстанції боржник двічі викликався державним виконавцем, однак 18.01.2018 року 13.02.2018 року на виклики державного виконавця не з'явився і не повідомив про причини неявки. При цьому про обізнаність боржника про наявність невиконаного рішення суду свідчить ряд матеріалів справи, зокрема акт державного виконавця 17.01.2018 року та пояснення представника боржника в суді апеляційної інстанції згідно яких боржник знає про наявність невиконаного рішення суду, однак його не виконує у зв'язку з відсутністю коштів.

Під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Тобто в даному випадку слід розглядати і бездіяльність боржника як факт ухилення від виконання рішення суду.

Як встановлено судом рішення суду про стягнення заборгованості датоване 06.02.2014 року, набрало законної сили 08.07.2014 року, виконавчий лист виданий 03.09.2014 року. Будучи обізнаним про наявність заборгованості, про що свідчить набрання рішенням законної сили, що підтверджено і представником боржника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, боржник з 2014 року по даний час не вжив жодних дій щодо погашення заборгованості та на виклики державного виконавця не з'являвся.

В той же час матеріали справи свідчать про неодноразовий перетин боржником кордону, зокрема за період з 01.02.2017 року по 04.02.2018 року 52 рази, а за період з 21.02.2018 року по 06.06.2018 року, вже після вручення боржнику повідомлення про виклик на 18.01.2018 року і неявки на виклик державного виконавця двічі підряд - 24 рази боржник перетнув кордон.

Вказане свідчить про наявність у боржника можливості регулярно виїжджати за кордон і як свідчать матеріали справи перебувати закордоном по декілька днів, а тому у боржника наявна і можливість хоча б частково виконувати рішення суду, проте дій щодо виконання рішення суду боржник не вживає, з державними виконавцями не співпрацює і на виклики не з'являється, в помешкання для опису майна не допускає, що свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду.

Критичній оцінці підлягають доводи представника апелянта про те, що виїзди за кордон боржник здійснював з метою пошуку роботу, оскільки такі доводи не підтверджені доказами, спростовуються матеріалами справи та поясненнями представника боржника. Численні і регулярні перетини кордону не можуть свідчити про те, що їх метою був пошук роботи.

Доводи представника апелянта про скрутне матеріальне становище, що не дає можливості боржнику виконувати рішення суду не підтвердженні доказами по справі і оцінюються критично, оскільки боржник на обліку в центрі зайнятості не стоїть, як особа яка намагається працевлаштуватися.

Посилання на відсутність доходів в боржника, оскільки згідно матеріалів справи у нього відсутні офіційні доходи, не відкриті у банку рахунки, не можуть бути підтвердженням повної відсутності доходів у боржника, оскільки констатують тільки факт відсутності інформації про офіційні доходи. Крім того, численні поїздки закордон на декілька днів свідчать про протилежне. Боржник не звертався до Держави, як особа яка потребує допомоги з боку Держави, оскільки в неї відсутні доходи, на обліку у відповідних інстанціях не перебуває.

Доводи, що боржник їздив закордон з товаришами і за їх рахунок, не підтверджені доказами, а ґрунтуються виключно на поясненнях представника боржника

Критичній оцінці підлягають і доводи представника боржника, що перетин боржником кордону на різних транспортних засобах не свідчить, що вони належать боржнику і державним виконавцем встановлена відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів, оскільки питання яке ставиться перед судом при вирішенні подання про обмеження у виїзді за кордон стосується наявності фінансової можливості боржника хоча б частково виконувати рішення суду і в той же час свідоме не виконання ним рішення суду. Як пояснював представник боржника в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_4 вільно володіє польською мовою і йому добре відома процедура перетину кордону, він має досвід перетину кордону автомобілем, допомагає людям перетнути кордон автомобілем, однак не завжди має з цього дохід. Представник боржника вказав, що ОСОБА_4 не завжди має дохід, однак не заперечив наявність доходу загалом, що зокрема підтверджується і наявністю коштів на неодноразові поїздки закордон.

Представником стягувача надано розрахунок вартості поїздок боржника закордон за період з 01.02.2017 року по 04.02.2018 року, який свідчить, що у ОСОБА_4 була фінансова можливість не тільки частково, але і повністю виконати рішення суду. Під час розгляду справи в апеляційному суді представником ОСОБА_4 такий розрахунок не спростовано, наявність коштів у боржника на поїздки закордон не заперечено доказами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вказане, докази наявні в матеріалах справи, тривалий термін протягом якого рішення суду залишається без виконання, численні поїздки боржника закордон, які свідчать про його можливість хоча б часткового виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, а тому суд вважає, що ухвала суду не підлягає скасуванню мотивів вказаних в апеляційній скарзі

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИв:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення складено 10 серпня 2018 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді М.В.Ходоровський

О.І.Ткач