АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 628/1636/17

Провадження № 22-ц/790/3759/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С, ОСОБА_1,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4

треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Купянської міської ради Харківської області, приватний нотаріус Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6

розглянувши у відкриому судовому засіадання в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Купянської міської ради Харківської області, приватний нотаріус Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування майна,

з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області, постановлене 25 квітня 2018 року, під головуванням судді Скородєлової В.В., в залі суду в місті Купянськ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, умови якого вона не виконала, гроші не повернула. 07.10.2010 року Київським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення, яким стягнуто зі ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 390000 грн., три відсотка річних у розмірі 7429,60 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-правове забезпечення судового процесу в сумі 30 грн., а всього стягнути 399159,60 коп.. Рішення у справі набрало законної сили. Однак, ОСОБА_3 його не виконала. В подальшому, ОСОБА_2 звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних. 06.04.2016 року Купянським міськрайонним судом Харківської області було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто зі ОСОБА_3 інфляційні збитки у розмірі 328380 грн. та три відсотки річних у розмірі 58371,78 грн., а всього 386751,78 грн. та 3867,51 грн. судового збору. Вказане рішення набрало законної сили, було звернуто до виконання, однак, ОСОБА_3 борг не погасила.

У липні 2016 року було відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_7, а вже в серпні, все належне ОСОБА_3 нерухоме майно а саме: житловий будинок за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 91; житловий будинок за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 90 та квартира за адресою: Харківська область, м. Купянськ, вул. Іванова Петра (вул. ОСОБА_8)АДРЕСА_1 було відчужено нею (подаровано) на користь її доньки ОСОБА_4 В подальшому, вказана квартира була продана ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу.

Позивач зазначає, що оспорювані правочини є безоплатними та були укладені між відповідачем ОСОБА_3 та її близьким родичем після ухвалення судового рішення про стягнення зі ОСОБА_3 грошових коштів з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобовязання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому зазначені договори дарування підлягають визнанню недійсними відповідно до положень статті 234 ЦК України.

Позивач просила визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку від 10.08.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 91; визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку від 16.08.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 91; визнати недійсним договір дарування Р.О. та ОСОБА_4, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 90; визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку від 23.08.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 90; визнати недійсним договір дарування квартири від 18.10.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме квартири, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: Харкывська область, м. Купянськ, вул. Іванова Петра (вул. ОСОБА_8)АДРЕСА_1, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року позовні вимоги у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Купянського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що оспорювані безоплатні договори дарування, укладені між ОСОБА_3 та її донькою, після ухвалення судового рішення про стягнення зі ОСОБА_3 грошових коштів, вчинено з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобовязання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому зазначені договори дарування підлягають визнанню недійсними відповідно до положень статті 234 ЦК України. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи та докази, які свідчать про те, що сторони безоплатних договорів дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили будь-які дії на реальне настання правових наслідків за вказаними договорами та що ОСОБА_4 реально прийняла в користування вказані домоволодіння. Вищевказане підтверджується також відповіддю на адвокатський запит, про те, що в домоволодіннях № 90 та № 91 (які є предметом дарування) по вул. Перемоги в с. Тавільжанка ніхто не зареєстрований та не проживає. Вважає, що є всі підстави для визнання договорів дарування нерухомого майна, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсними, оскільки вказані правочини були вчинені без наміру створення правових наслідків (є фіктивними).

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_9 першої інстанції встановлено, що 06.05.2008 р. між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір позики №2, згідно якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 у власність грошові кошти в сумі 360000 грн., а також 13.06.2008 р. між ними був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 у власність грошові кошти в сумі 250000 грн. та 04.03.2009 р. ОСОБА_3 частково повернула суму боргу у розмірі 220000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2010 р. з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу у розмірі 390000 грн., три відсотка річних у розмірі 7429,60 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-правове забезпечення судового процесу в сумі 30 грн., а всього вирішено стягнути 399159,60 коп. (а.с. 12-13)

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2010 року набрало законної сили 23.11.2010 року та було звернуто до виконання. Відповідно до постанови (ВП №26465494) про відкриття виконавчого провадження від 06.04.2011 р. (а.с. 129) державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_10 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-734/10/12, виданого 10.03.2011 р. Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості у загальному розмірі 399159,60 грн.

Згідно постанови (ВП №26465494) про повернення виконавчого документу стягувачеві від 21.08.2013 р. (а.с. 130) державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_10 виконавчий лист №2-734/10/12, виданий 10.03.2011 р. Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості у загальному розмірі 399159,60 грн. повернуто стягувачеві, у звязку неможливістю зясувати місцезнаходження боржника, а також відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Крім того, заочним рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 06.04.2016 р. у цивільній справі №628/3919/15-ц позов ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено: стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки у розмірі 328380 грн. та три відсотки річних у розмірі 58371,78 грн., а всього 386751,78 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3867,51 грн. (а.с. 14-17).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №51734167) від 25.07.2016 р. ст. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Купянського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_11 (а.с. 18, 132) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №628/3919/15-ц, виданого 25.02.2016 р. Купянським міськрайонним судом Харківської області про стягнення боргу в сумі 386751,78 грн. зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.

Відповідно до відомостей, зазначених в інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, сформованих: 09.06.2017 р. (а.с. 23-27), 27.06.2017 р. (а.с. 29-30), 26.006.2017 р. (а.с. 31-32), 19.06.2017 р. (а.с. 33-34), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, сформованого 27.12.2016 р. (а.с. 154) між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені:

-10.08.2016 р. договір дарування частки житлового будинку, серія та номер: 2282, номер запису про право власності 15898592, посвідчений приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 91;

-договір дарування частки житлового будинку від 16.08.2016 року, серія та номер: 2332, номер запису про право власності 15965555, посвідчений приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 91;

-договір дарування частки житлового будинку від 19.08.2016 року, серія та номер: 2370, номер запису про право власності 16032292 від 23.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 90;

-договір дарування частки житлового будинку від 23.08.2016 року, серія та номер: 2410, номер запису про право власності 16077010, посвідчений приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 а саме: 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 50,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Дворічанський район, сел. Тавільжанка, вул. Перемоги, буд. 90;

-договір дарування квартири від 18.10.2016 року, серія та номер: 2893, номер запису про право власності 16939469, а саме квартири, загальною площею 35,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: Харківська область, м. Купянськ, вул. Іванова Петра (вул. ОСОБА_8)АДРЕСА_1, яка на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2081, виданого 27.12.2016 р. приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_12, належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

Зазначені правочини позивач просить визнати недійсними, вказує на їх фіктивність. Звертає увагу на те, що вищезазначені договори були укладені між відповідачем ОСОБА_3 та її близьким родичем ОСОБА_4 після ухвалення судового рішення про стягнення зі ОСОБА_3 грошових коштів з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобовязання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач, відчужила належне їй на праві власності нерухоме майно на користь своєї доньки, була обізнана про судове рішення про стягнення з неї коштів на користь позивача.

Із змісту рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2010 р. дійсно вбачається, що ОСОБА_3 була обізнана про його наявність, оскільки її представник брав участь у розгляді справи. (а.с. 12-13)

Між тим, виконавчі листи, що були видані на виконання цього судового рішення були повернуті стягувачу постановою державного виконавця від 21.08.2013 р., у якій зазначено, що вказані виконавчі документи можуть бути повторно пред*явлені до виконання в строк до 21.08.2014 року (а.с. 130 том 1). Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ці виконавчі документи пред*являлися до виконання у зазначений строк, або порушувалось питання про поновлення строку для пред*явлення виконавчих документів до виконання.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 була обізнана про наявність заочного рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 06.04.2016 р.

Так, із змісту ухвали Купянського міськрайонного суду Харківської області від 20 лютого 2018 року, якою було задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року вбачається, що вся кореспонденція, яка була адресована ОСОБА_3 направлялася на невірний адрес у зв*язку з допущенням помилки під час складання довідки в адресно-довідковому бюро ГУ ДМС України в Харківській області. Отже ОСОБА_3 не була повідомлена про розгляд справи, копії заочного рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року отримала лише 26 вересня 2017 року.

За таких обставин неможна вважати встановленим що ОСОБА_3 уклала оспорювані правочини з метою уникнути виконання судових рішень.

Дійсно постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2018 року позов ОСОБА_3 був задоволений частково, вирішено стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати та 3% річних загалом 343 033 грн 21 коп. за період з 18 листопада 2012 року по 18 листопада 2015 року.

Між тим, зазначені обставини не спростовують висновків суду, оскільки про наявність такого спору ОСОБА_3 не було відомо на час вчинення оспорюваних правочинів.

На час укладення оспорюваних правочинів будь-які обтяження спірного нерухомого майна були відсутні. Арешт майна боржника ОСОБА_3 був застосований постановою Купянського МРВ ДВС ГТУЮ лише 12.12.2016 р.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 продовжувала володіти та користуватися спірним нерухомим майном не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовуються матеріалами справи.

Так, квартирою за адресою: Харківська область, м. Купянськ, вул. Іванова Петра (вул. ОСОБА_8)АДРЕСА_1 ОСОБА_4 розпорядилася 27.12.2016 р. уклавши договір купівлі-продажу із ОСОБА_5

Згідно довідки ЖКП №1 Купянської міської ради Харківської області за №2842 від 02.10.2017 р. (а.с. 156), акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 06.02.2018 р. (а.с. 108) у вказаній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_5та її син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки Тавільжанської сільської ради за вих. №02-30/1029 від 25.07.2018 р. (а.с. 199) в домоволодіннях №90 та №91 по вул. Перемоги в с. Тавільжанка, Дворічанського району, Харківської області відбувається капітальний ремонт, який здійснює власник ОСОБА_4

Отже ОСОБА_4 прийняла дар, розпорядилася квартирою та здійснює капітальний ремонт у будинках, тобто за договорами дарування настали обумовлені ними правові наслідки, та відсутні підстави вважати, що за оспорюваними правочинами відбувся фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Той факт, що у зазначених будинках ніхто не зареєстрований та ОСОБА_3 на прохання ОСОБА_4 декілька разів навідувалась у будинки не спростовують висновків суду.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

ОСОБА_9 першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції залишається без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367,368,374,375,382 - 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задовлення.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

ОСОБА_9 Кругова

ОСОБА_1