АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7674/2018 Головуючий у 1-й інстанції: Сенько М.Ф.
759/6436/16-ц Доповідач-ЧобітокА.О.
У Х В А Л А

21 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у складі судді Чобіток А.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення частки майна в натурі,-

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року позов задоволено частково. Встановлено порядок користування житловим будинком та зобов'язано ОСОБА_2 вчинити певні дії. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з заявою про поновленням строку на апеляційне оскарження, мотивовану тим, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки останній не був присутнім в судовому засіданні 25 червня 2018 року, в якому проголошено рішення суду, а повний текст рішення отримав лише 25 липня 2018 року.

Керуючись ч. 2 ст. 354 ЦПК України, суд вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_2 скаргу подано у тридцятиденний строк з дня отримання копії оскаржуваного рішення суду.

Разом з тим, апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача не може бути відкритим, оскільки судовий збір сплачений не в повному обсязі, та на підтвердження сплати судового збору надано копію квитанції, яка не містить відомостей, за яку саме справу сплачено судовий збір, а також скарга не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України , до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Отже, суд , встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки апеляційної скарги , спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, якщо відповідач не дотримав якоїсь із вимог до апеляційної скарги і відсутність певної інформації не дає можливості суду вирішити питання про відкриття апеляційного провадження, суд залишає апеляційну скаргу без руху і пропонує відповідачеві виправити виявлені недоліки.

Важливо, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв'язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відсутність хоча б одного реквізиту, визначеного статтею 356 ЦПК України, може бути самостійною підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

Підпунктом 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», в редакції на час подання позову, визначено, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції на час подання позову в 2016 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру складала 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (січень 2016 року мінімальна заробітна плата - 1378,00 грн., 0,4 її розміру -551,20 грн.).

Як убачається з матеріалів справи, то позов складається з двох вимог немайнового характеру (встановлення порядку користування господарською спорудою та зобов'язання вчинити дії).

Отже, при поданні позову за вказаними вимогами, судовий збір підлягав сплаті в розмірі по 551,20 за кожну вимогу немайнового характеру, що складає 1102,40 грн..

Враховуючи викладене, при поданні апеляційної скарги відповідач повинен сплатити судовий збір з розрахунку 150 відсотків від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що складає 1653 грн. 60 коп. (1102,40х150%) на р/р: 0024; Одержувач УК у Солом'янському районі; Банк одержувача Казначейство України (ЕАП); Код ; МФО банку: 899998; Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

До апеляційної скарги зокрема додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (п.3 ч. 4 ст. 356 ЦПК).

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

До апеляційної скарги в даній справі відповідачем додано копію, а не оригінал квитанції, від 26.07.2018 року на суму 840 грн.(т. 2 а.с. 223), на якій неможливо розпізнати номер квитанції, а в графі призначення платежу зазначено, що вказана сума це «Судовий збір за позовом ОСОБА_2».

При цьому з вказаного документа неможливо встановити чи саме за подачу даної апеляційної скарги проведено сплату судового збору, оскільки ні номеру справи, ні прізвища позивача, дані документи не містять, а містять вказівку про те, що судовий збір сплачено за позовом ОСОБА_2, який в даній справі є відповідачем, а не позивачем.

Зважаючи на роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в Постанові № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», надана відповідачем копія квитанції про сплату судового збору, не може бути належним доказом його сплати.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Так в апеляційній скарзі, відповідач не зазначає в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а викладено лише обставини по справах № 2-7-1/10, 2-16-1/09, 2-32-1/08, 2-205-1/07, 2-246-1/06, 2-3842-1/05, а також посилання на неодноразове звернення до суду першої інстанції із заявами, які судом залишені без розгляду.

За таких обставин, відповідачу необхідно надати до суду апеляційної інстанції оригінал квитанції на підтвердження сплати суми у розмірі 840 грн. за квитанцією від 26.07.2018 року, яка матиме вказівку про сплату судового збору за подачу відповідачем апеляційної скарги по даній конкретній справі з оригіналом квитанції про доплату судового збору в розмірі 813, 60 грн. або оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 1653 грн. 60 коп., оформлений відповідно до зазначених вище роз'яснень ВССУ та апеляційну скаргу в новій редакції з урахуванням зазначених судом вимог з її копіями та доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи.

Виходячи з наведеного, провадження по апеляційній скарзі не може бути відкрито, заявнику необхідно надати строк для усунення недоліків, а апеляційну скаргу залишити без руху, попередивши, що у разі невиконання ухвали суду, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута відповідно до вимог ст.185 ЦПК України.

Керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 185, 356-357 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року залишити без руху строком не більше ніж на десять днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута у відповідності до вимог ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя :