Справа № 196/813/18
№ провадження 2/196/332/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 15.10.2013 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з ним та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 03.05.2018 року №469).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- земельна ділянка, площею 5,710 га, розташована на території Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 23.12.2003 року.

За життя 24.03.2004 року року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповів йому. Заповіт посвідчений секретарем Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №28.

Після смерті батька ні він, ні його матір ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися, оскільки вони постійно проживали разом і на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що спадщину прийняли спільним проживанням зі спадкодавцем.

Він, звернувшись в травні 2018 року до Царичанської державної нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2018 року з тих підстав, що його мати має право на обов'язкову частку в спадщині та необхідністю встановлення родинних відносин з померлим батьком, так як його прізвище в паспорті зазначено як "ОСОБА_3", а в свідоцтві про смерть прізвище батька зазначене "ОСОБА_3".

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216-1218, 1220-1222, 1261, 1268, 1274 ЦК України, прохає суд встановити той факт, що він є сином померлого 11.10.2013 року ОСОБА_3, та визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 в підготовче засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги заявлені позивачем підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача та чоловік відповідача - ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 15.10.2013 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з позивачем та відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 (довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 03.05.2018 року №469).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- земельна ділянка, площею 5,710 га, розташована на території Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 23.12.2003 року (а.с.9).

За життя 24.03.2004 року року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповів позивачу. Заповіт посвідчений секретарем Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №28.

Позивач, звернувшись в травні 2018 року до Царичанської державної нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2018 року з тих підстав, що його мати ОСОБА_2, відповідач в даній справі, має право на обов'язкову частку в спадщині та необхідністю встановлення родинних відносин з померлим батьком, так як прізвище позивача в паспорті зазначено як "ОСОБА_3", а в свідоцтві про смерть прізвище померлого батька зазначене "ОСОБА_3" (а.с.13).

В судовому засіданні, встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 дійсно є батьком позивача ОСОБА_1, хоча у свідоцтві про народження останнього серії НОМЕР_4 від 15.09.1964 року прізвище позивача та померлого батька вказані російською мовою "ОСОБА_3" (а.с.12), а відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15.10.2013 року помер - "ОСОБА_3" (а.с.6) та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_5, виданого Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 06.02.1997 року прізвище позивача зазначено українською мовою «ОСОБА_1» та російською мовою "ОСОБА_1", що свідчить про технічну помилку.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, задовольнити в повному обсязі.

Встановити той факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець села Юр'ївка Царичанського району Дніпропетровської області, є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем села Юр'ївка Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку, площею 5,710 га, розташовану на території Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та якому вказана земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 23 грудня 2003 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ