АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1420/18Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: 53 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач ОСОБА_7,

третя особа Розсохуватська сільська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року у складі судді Баранова О.І., :

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: Розсохуватська сільська рада, про визнання відмови від прийняття спадщини частково недійсною, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним державного акта на право на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були їхніми рідними батьками.

28 листопада 2003 року помер ОСОБА_8.

25 березня 2004 року померла ОСОБА_9.

16 квітня 2004 року позивачі подали до Розсохуватської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області заяви про відмову від належної кожному з них частки спадкового майна, яке належало їхнім батькам на користь сина спадкодавців (рідного брата позивачів) - ОСОБА_10.

Подаючи заяви про відмову від спадщини, позивачі вважали, що до складу спадкового майна відносяться лише грошові вклади батьків та права на частки у пайовому фонді майна ПСП «Мрія», які належали батькам на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ЧЕ-УПІ № 125190 (вартістю 4445грн.) та Свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ЧЕ-УШ № 125109 (вартістю 4862грн.), оскільки про існування у батьків іншого майна позивачам відомо не було.

3 травня 2009 року помер їхній брат ОСОБА_10.

Спадкоємцем за законом усього належного на момент смерті ОСОБА_10 майна стала його дружина - ОСОБА_7.

В 2017 році позивачам стало відомо, що відповідач ОСОБА_7, після смерті брата позивачів ОСОБА_10, успадкувала, серед іншого належного померлому брату майна, також земельну ділянку площею 5,65 га в межах колишнього КСП ім.Фрунзе, яка знаходиться в селі Розсохуватка Катеринопілського району та яка в свою чергу була успадкована ОСОБА_10 після смерті батьків.

28 вересня 2004 року ОСОБА_10 державним нотаріусом Катеринопільської державної контори було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом №2015 та №204 на, зокрема, дві земельні ділянки розміром по 3,09 га кожна, які належали їхнім батькам.

Також вказали, що Розсохуватською сільрадою Катеринопілського району Черкаської області підтверджено той факт, що права на вищевказані земельні частки (паї) КСП ім.Фрунзе, успадковані рідним братом позивачів - ОСОБА_10 після смерті їхніх батьків, на даний час оформлено у вигляді Державного акту серії ЯЛ № 225874 від 24 вересня 2010 року. Тобто вищевказані права на земельні частки (паї) та земельна ділянка (яка на даний в порядку спадкування за законом перейшла у власність ОСОБА_7М.) на даний час є одним і тим самим об'єктом права власності.

З урахуванням вищенаведеного, вважають, що відмови позивачів від належних їм часток спадкового майна, що залишилось після смерті батьків в частині прав на земельні частки (паї) КСП ім.Фрунзе, які знаходяться в селі Розсохуватка Катеринопілського району Черкаської області є недійсними, оскільки були вчинені внаслідок помилки щодо предмета правочину.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, відповідач визнала позов, заявлений позивачами, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У липні 2018 року ОСОБА_7 подала на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що підстав для визнання недійсними відмов позивачів від прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку в судовому засіданні встановлено не було та в рішенні суду не вказано.

ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скерували до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказали, що жоден із доводів апеляційної скарги не спростовує законність та обґрунтованість рішення суду, а тому підстав для її задоволення немає.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 28 листопада 2003 року помер ОСОБА_8, що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-СР № 233029, виданого 01.12.2003 року Розсохуватською сільською радою Катеринопільського району Черкаської області (а.с.14).

З свідоцтва про смерть серія І-СР № 239988, виданого 1 квітня 2004 року Розсохуватською сільською радою Катеринопільського району Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_9, померла 25 березня 2004 року (а.с.19).

16 квітня 2004 року ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скерували до Катеринопільської державної нотаріальної контори заяви про відмову від належної кожному з них частки спадкового майна після смерті батька ОСОБА_8 та матері ОСОБА_9 на користь сина спадкодавців ОСОБА_10 (а.с. 15-17, 20-22).

З свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВМ № 542946, посвідченого 28 вересня 2004 року державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_8 є його син ОСОБА_10 Спадкове майно складається з права на земельну частку (пай) КСП ім. Фрунзе, яке знаходиться в с. Розсохуватка Катеринопільського району Черкаської області розміром 3.09 га. та належало померлому ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0113458, виданого Катеринопільською райдержадміністрацією і зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 6875.(а.с.18).

З свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВМ № 542945, виданого 28 вересня 2004 року державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_9 є її син ОСОБА_10 Спадкове майно складається з права на земельну частку (пай) КСП ім.. Фрунзе, яке знаходиться в с. Розсохуватка Катеринопільського району Черкаської області розміром 3.09 га. та належало померлій ОСОБА_9 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0113459, виданого Катеринопільською райдержадміністрацією і зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 6876.(а.с.23).

З свідоцтв про право на майновий пай від 1 березня 2000 року за № 409 та від 1 березня 2000 року за № 298 вбачається, що ОСОБА_8 має право на майнові паї в загальному пайовому фонді підприємства ПСП «Мрія».(а.с.24).

Згідно свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого Розсохуватською сільською радою серії ЧЕ-VIII № 125109 від 24 грудня 2001 року та серії ЧЕ-VIII № 125190 від 24 грудня 2001 року, вбачається, що ОСОБА_10 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе в ПСП «Мрія».(а.с.25, 26).

3 травня 2009 року помер ОСОБА_10 (свідоцтво про смерть серія І-СР № 112850, видане 7 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області) (а.с.27).

Спадкоємцем майна ОСОБА_10 є його дружина ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВМХ № 329351, яке посвідчено 23 липня 2010 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 24295388 від 23 липня 2010 року вбачається, що спадкоємцем є ОСОБА_7. (а.с. 28, 29).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 225874, виданого 24 вересня 2010 року вбачається, що ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 5.65 га., яка розташована в адмінмежах Розсохуватської сільської ради.(а.с.30).

Звертаючись до суду із даним позовом позивачі ставили питання про визнання недійсними їхніх відмов від належних їм часток спадкового майна, що залишилось після смерті батьків в частині прав на земельні частки (паї) КСП ім.Фрунзе, які знаходяться в селі Розсохуватка Катеринопілського району Черкаської області, оскільки ці відмови були вчинені ними внаслідок помилки щодо предмета правочину.

Згідно із положеннями ч.ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України в редакції, що діяла на час написання відмови від спадщини, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Частинами 2 та 5 ст. 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Такі правові позиції висловив Верховний Суд України і у справах № 6-202цс15 та 6-93цс16.

Викладене свідчить, що помилка позивачів, викликана необізнаністю щодо усього переліку майна, що входить до спадкової маси після смерті батьків, внаслідок якої були вчинені відмови від належних їм часток спадкового майна, не може бути підставою для визнання їх недійсними в розумінні вищенаведених норм законодавства.

Крім цього, в апеляційному суді позивачі пояснили, що на час подання заяв про відмову від прийняття належних їм часток спадкового майна після смерті батьків на користь ОСОБА_10 їм було відомо про те, що до складу спадщини також входили і права на спірні земельні ділянки, а з даним позовом вони звернулися через те, що між ними і відповідачкою після смерті брата ОСОБА_10 виникли неприязні відносини.

Вказане суперечить обставинам, на які позивачі посилаються в своїй позовній заяві щодо помилки про їх необізнаність відносно всього спадкового майна.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, посилаючись ч.4 ст. 206 ЦПК України та врахувавши визнання відповідачем позову, задовольнив позов лише із зазначеної підстави та не обґрунтував рішення, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує її права з огляду на те, що вона є власником спірного майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин, у суду не було законних підстав для задоволення позову в звязку з визнанням відповідачем позову, оскільки таке визнання позову суперечить закону щодо визначення підстав для визнання недійсними правочинів та порушує права відповідача, як власника спірного майна.

Вищенаведені обставини справи в їх обєктивній сукупності дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що у відповідності до ч.2 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року у даній справі - скасувати.

Прийняти нову постанову.

ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в позові до ОСОБА_7, третя особа: Розсохуватська сільська рада Катеринопільського району Черкаської області про визнання відмови від прийняття спадщини частково недійсною, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним державного акта на право на земельну ділянку - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови складений 22 серпня 2018 року

Судді: Н.І.Гончар

ОСОБА_4

ОСОБА_2