АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 676/6574/14-ц
Провадження № 22-ц/792/892/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар судового засідання Задвірний В.І.

за участю представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/6574/14-ц за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року в складі судді Швець О.Д. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

ВАТ КБ «Надра», (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») звертаючись до суду з позовом, вказувало, що 23 листопада 2006 року між ним і ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 23/11/2006/840-К/115 за яким позичальнику надано грошові кошти в сумі 35000 доларів США, з кінцевим строком повернення кредиту до 22 листопада 2021 року, зі сплатою за користування коштами 10 % на залишок кредиту. Згідно п.3.3.2 договору, щомісячна сума мінімального необхідного платежу склала 474 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 23 листопада 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 були укладені договори поруки. Банк виконав умови договору. Однак, ні позичальник, ні поручителі не виконували взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, в наслідок чого виникла заборгованість. Тому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на його користь заборгованість за кредитним договором, яка складає по тілу кредиту та нарахованих відсотках і платі за управління кредитом - 64238,68 доларів США, штрафних санкцій (пеня, штраф) - 114447 грн. 19 коп., стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Заочним рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 лютого 2015 року вказаний позов було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2006 року № 23/11/2006/840-К/115, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 33701,49 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 445637 грн. 40 коп., заборгованість по відсотках -

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції Швець О.Д. Провадження № 22-ц/792/892/18

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19, 27

21560,91 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 285094 грн. 41 коп., плати за управління кредитом - 8976,23 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно - 118701 грн. 18 коп., пеня за прострочення сплати кредиту та штраф в сумі 114447 грн. 19 коп., стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Надра» по 1218 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2017 року було задоволено заяву ОСОБА_6 та скасовано заочне рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 лютого 2015 року.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права. Вказує, що при вирішенні спору суд прийшов до необґрунтованого висновку, що позивач пропустив строк позовної давності. Такий висновок суд обґрунтував тим, що банк використав право дострокового вимагати стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором, оскільки надіслав письмову вимогу від 11 липня 2008 року про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних з ним платежів протягом 30 днів з дати одержання цієї вимоги. Отже, як вказав суд, після зміни строку виконання зобов'язання - письмовою вимогою, усі наступні платежі за графіком після спливу вказаної дати не підлягають виконанню. Така позиція також викладена в правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду України від 9 листопада 216 року (справа №6-2251 цс16). Однак, апелянт вказує, що судом не враховано, що згідно п. 1.4 Кредитного договору, кредит був наданий строком до 22 листопада 2021 року. А в надісланій ОСОБА_5, 11 липня 2008 року претензії вказано про погашення заборгованості або її реструктуризацію, про що банк вів переговори з позичальником. Вказує, що надіслана претензія не є ультимативною, і не встановлює строку виконання зобов'язання. Тому, на думку апелянта, строк позовної давності не пропущено, а він буде починатися 22 листопада 2021 року після закінчення дії кредитного договору.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 27 листопада 2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 23/11/2006/840-К/115, за умовами якого банк надає позичальнику кредит для проведення розрахунків по договору-купівлі продажу у власність нерухомого майна від 23.11.2006 року, а саме квартири АДРЕСА_1 в сумі 35000 доларів США строком на 13 років з 23 листопада 2008 року по 22 листопада 2021 року зі сплатою 10% річних за користування кредитом та плати за управління кредитом в сумі 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості по кредиту. Кредит погашається шляхом сплати позичальником щомісячних мінімальних платежів до 5 числа поточного місяця в сумі 474 долари США.

У випадку прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки.

За умовами договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, якщо позичальник не вніс черговий щомісячний платіж до 5 числа поточного місяця. (п.п. 1.1., 1.2, 1.3, 1.4., 1.5, 3.3, 4.2.4, 5.1).

В цей же день, між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з кожним окремо було укладено договори поруки, за умовами яких поручителі поручились перед кредитором за належне виконання ОСОБА_5 зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 23/11/2006/840-К/115 від 23 листопад 2006 року. Поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та 23 листопада 2006 року видав ОСОБА_5 кредитні кошти в сумі 35 000 доларів США.

Однак ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, з червня 2008 року перестав сплачувати кредит в зв'язку з чим банк відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору 11 липня 2008 року направив позичальнику претензію, в якій з посиланням на п. 4.2.4 договору вимагав від позичальника протягом тридцяти банківських днів після отримання даної претензії погасити всю суму боргу, що включає в себе заборгованість по кредиту, нараховані проценти за користування кредитом та інші боргові зобов'язання, що випливають з договору.

Вказану претензію банку позичальник отримав 14 липня 2008 року, однак прострочену заборгованість по кредиту не погасив.

Отже, своєю вимогою про дострокове погашення банк змінив термін дії кредитного договору та виконання основного зобов'язання за договором, яке позичальник зобов'язаний був виконати та повністю достроково сплатити кредит до 14 серпня 2008 року, але кредит у встановлений строк не сплатив.

В зв'язку з цим станом на 21 серпня 2014 року у позичальника виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 64238,68 доларів США, з яких заборгованість по тілу кредиту складає 33701,49 доларів США, заборгованість по відсотках 21560,91 долар США, заборгованість зі сплати за управління кредитом в сумі 8976,82 долари США. Також банком нарахована пеня за невиконання позичальником умов договору сумі 5155,11 доларів США

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором божника за к виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник, включаючи сплату основного боргу. Процентів, неустойки, пені, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оцінивши в сукупності надані докази та норми цивільного законодавства, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_5 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла вказана заборгованість.

В той же час статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг загального строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

За умовами договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, якщо позичальник не вніс черговий щомісячний платіж до 5 числа поточного місяця.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Банк відповідно до пункту 4.2.4 договору 11 липня 2008 року направив позичальнику претензію, в якій вимагав від позичальника протягом тридцяти банківських днів погасити всю суму боргу, що включає в себе заборгованість по кредиту, нараховані проценти за користування кредитом та інші боргові зобов'язання, що випливають з договору.

Вказану претензію банку позичальник отримав 14 липня 2008 року, однак прострочену заборгованість по кредиту на погасив.

Отже, своєю вимогою про дострокове погашення банк змінив термін дії кредитного договору та виконання основного зобов'язання за договором, яке позичальник зобов'язаний був виконати та повністю достроково сплатити кредит до 14 серпня 2008 року, але кредит у встановлений строк не сплатив.

Пред'явивши до ОСОБА_5 вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплату нарахованих процентів, ПАТ КБ «Надра» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов'язання й було зобов'язано пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення відповідачем встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тобто з 14 серпня 2008 року до 14 серпня 2011 року. Натомість, банк пред'явив позов до суду до позичальника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по тілу кредиту ПАТ КБ «Надра» 27 серпня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого норами Цивільного кодексу України.

В ході судового розгляду ОСОБА_5 зробив заяву про застосування позовної давності.

При цьому, з врахуванням викладених норм цивільного законодавства слід прийти до висновку, що оскільки після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором, то право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а в даному випадку з 14 серпня 2008 року.

Така ж правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по цивільній справі № 444/9519/12, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк позовної давності сплив, а тому позов ПАТ КБ «Надра» не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Однак згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Кредитним договором не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку.

За таких обставин, банк мав право заявити вимогу про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі, що визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Однак банк таких вимог не заявляв, розрахунку процентів в розмірі, що визначається на рівні облікової ставки Національного банку України до суду не надав, а тому апеляційний суд позбавлений можливості стягнути відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України в силу вимог ст. 367 ЦПК України, оскільки такий розмір відсотків на був предметом і підставою позовних вимог.

Крім того у відповідності до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Саме такі правові позиції висловив Верховний Суд України у постановах від 17 вересня 2014 року (справа № 6-125цс14) і 7 жовтня 2015 року (справа № 6-263цс15).

Умовами договорів поруки від 23 листопада 2006 року, кожним окремо встановлено, що дія договорів поруки закінчується належним виконанням позичальником, взятих на себе зобов'язань по кредитному договру чи виконання поручителем своїх зобов'язнь за договором поруки.

Пред'явивши 11 липня 2008 року до позичальника вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «Надра» відповідно до п. 4.2.4 Кредитного договору, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України змінило строк виконання основного зобов'язання.

З урахуванням дати одержання позичальником цієї вимоги 14 липня 2008 року, протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, він мав достроково повернути кредит, сплатити банку нараховані проценти та неустойку до 14 серпня 2008 року.

Судом встановлено, що банк звернувся з позовом до суду 1 вересня 2014 року.

У випадку, якщо банк пред'явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порука ОСОБА_6 та ОСОБА_7 припинилася, оскільки ПАТ КБ «Надра» пред'явило позов до поручителя поза межами шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який було змінено банком шляхом направлення вимоги позичальнику про дострокове погашення кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що згідно п. 1.4 Кредитного договору, кредит був наданий строком до 22 листопада 2021 року, а в надісланій ОСОБА_5, 11 липня 2008 року претензії вказано про погашення заборгованості або її реструктуризацію, про що банк вів переговори з позичальником, надіслана претензія не є ультимативною, і не встановлює строку виконання зобов'язання, в зв'язку з чим строк позовної давності не пропущено, а буде починатися 22 листопада 2021 року після закінчення дії кредитного договору слід відхилити.

Як з вбачається з претензії, яку банк направив позичальнику 11 липня 2008 року банк з посиланням на п. 4.2.4 договору вимагав від позичальника протягом тридцяти банківських днів після отримання даної претензії погасити всю суму боргу, що включає в себе заборгованість по кредиту, нараховані проценти за користування кредитом та інші боргові зобов'язання, що випливають з договору, тобто в категоричній формі чітко визначив строк протягом якого позичальник має достроково повернути всі отримані кредитні кошти та проценти за їх користування.

В даній претензії чітко зазначено, що позичальник протягом тридцяти банківських днів після отримання даної претензії має погасити всю суму боргу або провести реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, за змістом претензії реструктуризація заборгованості мала бути проведена саме протягом тридцяти банківських днів. Позичальником така реструктуризація боргу за погодженням з банком протягом вказаного строку проведена не була, а тому на тридцятий день в нього відповідно до умов п. 4.2.4 кредитного договору, на який банк посилається в своїй претензії, виник обов'язок достроково повернути кредит.

Отже доводи апеляційної скарги з вищевказаних підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Оскаржуване рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 9 липня 2018 року.

Судді : (підпис) А.М. Костенко

(підпис) Р.С. Гринчук

(підпис) Л.М. Грох

Згідно з оригіналом А.М. Костенко