БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/663/17
Провадження № 2/497/68/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

при секретарі судового засідання Бекметовій Х.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград в режимі відеоконференції з приміщенням Одеського окружного адміністративного суду, - цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на навчання в сумі 33294,60 грн. та судових витрат в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1600грн., посилаючись на те, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 08.08.2011р. по 26.03.2015р.: у 2011 році був зарахований курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, був у зв'язку з цим поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 08.08.2011 року №136 о/с. Відповідач закінчив університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 26.03.2015 року №195 о/с, його було звільнено з органів внутрішніх справ за п.64"Ж" (за власним бажанням). У зв'язку з тим, що відповідач протягом значного проміжку часу - з моменту звільнення, з 26.03.2015 року по сьогоднішній день добровільно не відшкодував кошти, витрачені університетом на його навчання, позивач змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просив задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові та заперечуючи проти доводів відповідача, стверджувала, що законодавством передбачено повернення коштів за навчання, в разі, якщо особа, що навчалася за ці кошти, не виконає усіх вимог договору, що укладався на початку навчання.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні позову, надавши суду свої доводи та докази.

Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Так, згідно матеріалів, наданих суду представником позивача, відповідач служив в органах внутрішніх справ України з 08.08.2011 до 26.03.2015 року.

У 2011 році він був зарахований курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення з виплатою грошового утримання відповідно до наказу від 08.08.2011року №136о/с. Відповідач закінчив університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 26.03.2015 року №195 о/с його було звільнено з органів внутрішніх справ за п.64"Ж"(за власним бажанням).

Проте, відповідно до положень ст.18 Закону України "Про міліцію", особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність, або за порушення дисципліни, - відшкодовують міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, - в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно з п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, які відшкодовуються відповідно до договору про підготовку фахівця у навчальному закладі. На виконання вимог ст.18 Закону України "Про міліцію", Указу Президента України №77/96 від 23.01.1996 року "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", а також "Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України", затвердженого наказом МВС України №150 від 14.05.2007р., - між Університетом ГУМВСУ в Одеській області та ОСОБА_2 було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Нормами вказаного договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, передбачених пунктом 3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно затверджених розрахунків. Крім того, відповідно до зазначеного договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України.

Загальна сума витрачених на навчання ОСОБА_2 коштів за період з 08.08.2011 до 21.06.2014роки складає 33294,60грн., що підтверджується довідкою про суми коштів, які МВС витратило на навчання ОСОБА_2 (а.с. 34).

Цих фактів відповідач і його захисник не спростовували.

Проте, на думку представника відповідача, про відшкодування витрат на навчання мало бути зазначено у відповідному договорі, що мав бути типовим, затвердженим Міністерством ВС України та погодженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, а також передбачено Порядком, встановленим КМ України, про що йшлося на момент початку навчання відповідача у вищевказаному навчальному закладі, у ст.18 ЗУ "Про міліцію" (Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, відповідно до п.6.28 Положення про вищі навчальні заклади МВС, був затверджений Постановою КМУ від 01.03.2007р. №313, що діяла на момент початку проходження служби відповідачем).

На час вступу відповідача до Вищого навчального закладу і укладення ним 26.09.2011року угоди про підготовку фахівця, відповідачу виповнилося лише 17 років, проте згоду батьків договір не містить.

Крім того, умовами договору та Порядком №313 не було передбачено такої підстави відшкодування фактичних витрат на навчання, як звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу - лише по закінченню трирічного терміну перебування на службі в разі звільнення з ОВС.

Законодавчо, юридичними нормами вимога про відшкодування витрат на навчання в разі звільнення з ОВС протягом трьох років після закінчення навчального закладу, була закріплена лише Постановою КМУ №66 від 08.02.2012року, що набрали законної сили 15.02.2012року.

У зв'язку з чим 01.02.2013року між сторонами було укладено додаткову угоду, яка врахувала ці зміни в законодавстві, проте, зворотна дія нормативно-правового акту у часі - це дія нового нормативного акту на факти та правовідносини, що мали місце до набуття змін в законодавстві і чинності, а, відповідно до ч.1ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють правовідносини, що виникли з дня набрання ним чинності і не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, якщо вони пом'якшують чи скасовують цивільну відповідальність особи.

Таким чином, укладена 01.02.2013року додаткова угода між сторонами є незаконною, оскільки звужувала цивільні права особи - відповідача, які в нього виникли на момент укладення першої угоди, тобто, укладаючи угоду 26.09.2011року, він прийняв ті умови проходження служби, що діяли на момент укладання угоди, і зміна тих умов в бік погіршення його цивільно-правового становища не відповідає вимогам Конституції України, а тому є незаконними, що робить додаткову угоду від 01.02.2013року недійсною. а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача витрат на навчання, оскільки він виконав умови первісного, дійсного договору - перебував на службі до звільнення з ОВС понад три роки - з 08.08.2011року - моменту укладення угоди на навчання і вступу на військову службу, і до 26.03.2015року - до ухвалення наказу про його звільнення.

З нової редакції ЗУ "Про вищу освіту" від 01.07.2014року, що діяла на момент звернення Позивача з даним позовом до суду, не вбачається, що вона містить правову норму про обов'язок випускника вищого навчального закладу відпрацювати не менш, ніж три роки.

Крім того, Позивачем не доведено розмір фактичних витрат на навчання, оскільки не врахував вимоги п.5 Порядку відшкодування особами витрат, з врахуванням різниці між витратами для утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця строкової служби, оскільки відповідач не проходив до навчання строкової служби, ця законодавча норма на нього розповсюджується.

До того ж, звільнення з органів ВС відповідача було погоджене з керівництвом УМВС та мало місце з поважних причин, хоча й за власним бажанням, оскільки в червні 2013 року відповідач, під час спортивних змагань, захищаючи спортивну честь свого вищого навчального закладу, під час проходження служби, отримав травму - перелам кістки лівого ліктя, був прооперований двічі, наслідки травми відчувалися відповідачем протягом служби, у зв'язку з чим він був направлений до відповідної медичної комісії, але, оскільки комісія його визнала придатним для проходження служби, а йому було важко у зв'язку з цими ушкодженнями, він пристав на пропозицію керівництва, що він може подати рапорт про звільнення за власним бажанням, оскільки то була єдина можливість позбавитися страждань від наслідків травми при проходженні важкої військової служби. Ці факти спростовують твердження позову, що відмові від проходження служби.

В силу вимог цивільно-процесуального кодексу України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір, доказування не може грунтуватися на припущеннях, при цьому можна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторони у даному судовому засідання докладно обгрунтували свої вимоги, проте позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження розрахунків витрат на навчання відповідача - лише відомості у виді довідки, оскільки на ухвалу суду про витребування доказів надано Акт знищення вилучених документів, що не підлягали зберіганню від 18.12.2014р. (а.с.114), що, на думку представника відповідача, позбавило її і суд зробити правильні висновки щодо правильності розрахунків позивача, тому суми витрат є лише припущенням.

Враховуючи викладене, та з огляду на нормативно-правові акти, що врегульовували цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем на момент їх виникнення - з моменту підписання угоди про навчання та що діяли протягом існування цих правовідносин, суд не може не погодитися з представником відповідача, що правові підстави для стягнення з відповідача витрат на навчання відсутні, крім того, обставини, досліджені судом та причини звільнення відповідача з лав МВС (наслідки травми, які, за його поясненнями, він не наполягав спочатку документувати, але після виникнення віддалених наслідків вже було пізно), суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача витрат на його навчання буде порушувати принцип справедливості, співмірності та законності, тому вимоги позову задоволенню не підлягають.

Керуючись 2-14, 76-81, 83, 85ч.5, 89, 258-259, 263-265, 268, 273,352,354-356 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання, - залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення буде виготовлений 01 червня 2018 року.

Суддя А.В.Кравцова