Справа № 308/2661/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., КУШТАНА Б.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Фазикоша О.В. від 6 квітня 2018 року, повний текст якої складено 6 квітня 2018 року, у цивільній справі № 308/2661/18 за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 в інтересах держави до Ужгородської міської ради Закарпатської області та ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення та скасування свідоцтва на право власності на земельну ділянку і державної реєстрації права власності, -

встановив:

16.03.2018 керівник Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 предявив зазначений позов до Ужгородської міської ради та ОСОБА_2, просив визнати незаконним та скасувати п. 1.77 рішення 26-ї сесії 6-го скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 № 1882 та скасувати свідоцтво № 50539578 від 22.12.2015 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :59:001:0347 площею 0,0708 га вартістю 508036,83 грн і державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2018 заяву позивача залишено без руху, встановлено строк для виправлення недоліків заяви у три дні з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 06.04.2018 заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погодившись із таким вирішенням процесуального питання, позивач ухвалу судді від 06.04.2018 оскаржив як постановлену з порушенням норм процесуального права. У скарзі зазначає, зокрема, таке.

Прокурор предявив позов відповідно до правил, установлених Конституцією України, ЦПК України та Законом України «Про прокуратуру», які передбачають право прокурора звернутися до суду в інтересах інших осіб або в державних чи суспільних інтересах. Тому прокурор є належним позивачем, а висновок судді, який вказує на звернення до суду неналежного субєкта, необґрунтований.

Вказівка в тексті позовної заяви на ОСОБА_3 є технічною помилкою, а із заяви випливає, що предметом спору є рішення щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2

Судовий збір належно сплачений за вимогами як майнового, так і немайнового характеру. Крім того, сплата судового збору сама по собі не повинна становити перешкоду у доступі до суду, законодавством не встановлено спеціальних вимог до відповідних платіжних документів і щодо них застосовуються загальні правила оформлення, а перевіряти зарахування коштів до бюджету повинен перевіряти саме суд. Підставою для залишення заяви без руху є не відсутність оригіналу платіжного доручення про менший обсяг сплачених витрат, а сам факт несплати судового збору.

Висновок в ухвалі про неправильне визначення прокурором ціни позову невірний, оскільки позивач обґрунтовано, в порядку, передбаченому законодавством, визначив цю ціну виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки в сумі 334459,20 грн станом на 2015 рік із подальшим застосуванням коефіцієнтів індексації, що дало ціну у 508036,83 грн.

Позивач просить ухвалу скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Ухвалою від 22.03.2018 суддя суду першої інстанції залишив без руху вищевказану позовну заяву та встановив строк для виправлення недоліків заяви у три дні з дня отримання копії ухвали (а.с. 1-3). Ухвалу вмотивовано тим, що заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

відповідачами в заяві зазначено Ужгородську міську раду і ОСОБА_2, тоді як у тексті заяви йдеться про передачу на підставі оспореного рішення земельної ділянки ОСОБА_3, якого не вказано відповідачем, тому позивачу слід визначитись із колом учасників справи;

позивач не вказав ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб), не додав обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору;

прокурор звернувся до суду в якості позивача особисто, не обґрунтувавши, чи звертається він як керівник юридичної особи або в інтересах іншої особи, чим порушив вимоги ст. 56 ч.ч. 3, 4 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 12 ч. 1 п. «а» ЗК України, відповідно до яких прокурор повинен обґрунтувати в заяві, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, якщо орган, до компетенції якого віднесені відповідні функції, не здійснює їх належним чином, підстави для звернення до суду, зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

позивач зазначив ціну позову у сумі 508036,83 грн і сплатив відповідно до неї судовий збір у сумі 11144,55 грн, тоді як згідно із наявними в справі документами нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2015 рік становить 334459,20 грн, тому позивачем не обґрунтовано ціну позову та неналежно сплачено судовий збір, а в платіжному дорученні не вказано щодо яких вимог сплачено судовий збір;

прокурор заявив вимогу немайнового характеру і вимогу майнового характеру, з яких юридичною особою належало сплатити судовий збір, відповідно, у розмірах 1762,00 грн і 5016,90 грн.

На виконання вимог, викладених в ухвалі судді від 22.03.2018, прокурор надав за вих. № 01-100/18-18 (3012) від 30.03.2018 пояснення щодо обставин, які визначалися як недоліки позовної заяви (а.с. 88-91).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 06.04.2018 заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві (а.с. 92-93). Приймаючи таке процесуальне рішення, суддя суду першої інстанції виходив із того, що недоліки, у звязку з якими заява залишалася без руху, були виправлені частково, а невиправленими залишилися окремі з них, щодо чого навів такі мотиви:

для усунення недоліку щодо зазначення в заяві гр-на ОСОБА_3 не було подано нову редакцію позовної заяви, а заяву, в якій вказувалося на відповідну технічну помилку, було надано лише в одному примірнику;

зі змісту заяви вбачається, що прокурор вважав порушеним органом місцевого самоврядування порядок передачі землі у приватну власність, чим були порушені інтереси держави, разом із тим, згідно із поданою до суду позовною заявою позивачем є керівник органу прокуратури особисто, а не в інтересах держави, тому відповідний недолік теж не усунуто.

Погодитись із оскарженим процесуальним рішенням апеляційний суд не може виходячи з такого.

За приписами ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

ЦПК України передбачено, що:

у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами;

прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ст. 56 ч.ч. 3, 4, 5).

Закон України «Про прокуратуру» встановлює вимоги, відповідно до яких, зокрема:

прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу;

наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ст. 23 ч. 2);

наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді;

прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва;

прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного субєкта владних повноважень; у разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу; наявність підстав для представництва може бути оскаржена субєктом владних повноважень;

виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому субєкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (ст. 23 ч. 4);

під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: 1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); 2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справи; 7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження (ст. 23 ч. 6);

право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам; повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством (ст. 24 ч.ч. 1, 7).

За змістом наведених положень закону прокурор управі предявити позов в інтересах держави, якщо, зокрема, відсутній орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або у відповідного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду. Прокурор має право здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Прокурор зазначає про відповідні обставини в позовній заяві, наводить відповідне обґрунтування та набуває статусу позивача. Тобто, наведене законодавство не перешкоджає прокурору як службовій особі, наділеній законом спеціальними повноваженнями, предявити позов і одноосібно виступати позивачем у справі за наявності вищевказаних підстав, навпаки вказує на таке право.

Прокурор послався у позовній заяві на вказані вище норми закону, зазначив, що Ужгородська міська рада, яка є відповідачем, у конкретному питанні щодо надання у власність земельної ділянки діяла неправомірно, а державні органи, до компетенції яких у відповідній частині належать контрольні та інші функції у сфері земельних відносин (органи Держсільгоспінспекції та Держгеокадастру), не наділені повноваженнями на предявлення позовів про скасування незаконних рішень органів місцевого самоврядування. Прокурор навів обґрунтування у визнаних ним за необхідне межах і вказав, що діє в інтересах держави. Оскільки предметом позову є, зокрема, законність рішення Ужгородської міськради, про скасування якого заявлено вимогу, позов не міг бути предявлений в інтересах цього органу місцевого самоврядування.

Відтак, заява та додані до неї матеріали містять достатні дані для висновку про предявлення прокурором у межах своєї компетенції позову в інтересах держави. Позивачем у справі відповідно до закону є прокурор, а не орган чи підрозділ прокуратури безвідносно до того, є такий структурний підрозділ юридичною особою чи ні. Відсутність у вступній частині заяви прямої вказівки на предявлення позову в інтересах держави не можна у випадку, що має місце, вважати істотним недоліком, оскільки, по-перше, пункт 2 частини 3 статті 175 ЦПК України такої вимоги не містить, по-друге, вимоги частини 5 статті 175 цього Кодексу були дотримані і характер звернення у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Вказівку в тексті заяви на гр-на ОСОБА_3 теж не можна визнати недоліком, який би істотно впливав на виконання позивачем процесуальних обовязків та на можливість здійснення сторонами процесуальних прав. У вступній частині заяви відповідачем правильно зазначено ОСОБА_2, у прохальній частині заяви поставлено питання про визнання незаконним рішення про надання земельної ділянки у власність саме цій особі, а до заяви додано копію оспореного рішення органу місцевого самоврядування (а.с. 78-80). Ці обставини виключають сумніви щодо дійсних підстав і предмету позову. Поза тим, вказівка в мотивувальній частині заяви на іншу, аніж відповідач, особу, належить, власне, до обґрунтування позову, формулювання змісту якого є правом позивача, йому належить лише викласти таке обґрунтування (ст. 175 ч. 3 п. 5 ЦПК України), тоді як оцінка обґрунтування і доказів по суті не належить до питань, що вирішуються на стадії відкриття провадження в справі.

Інші недоліки, що наводилися в ухвалі про залишення заяви без руху, були визнані виправленими, для чого було визнано достатнім письмове пояснення позивача. У контексті наведеного слід зауважити також, що питання, які повязуються з обґрунтуванням позову, із ціною позову, обґрунтуванням цієї ціни, із субєктним складом сторін, учасників процесу включно з питаннями права на позов, належності позивача, можливості задоволення позову саме того позивача, який подав позов, інші питання щодо руху справи і розвязання спору можуть вирішуватися за умови належного виконання судом вимог ст. 12 ч. 5, ст.ст. 43, 49, ст. 176 ч.ч. 2, 3, ст. 196 ч. 1, ст. 197 ч. 2 п.п. 3, 4, 5, 10, 19, ст. 214 ч. 2, ст. 257 ч. 1 п. 8 та інших норм ЦПК України, спрямованих на виконання сторонами процесуальних обовязків, здійснення процесуальних прав та забезпечення належного розгляду справи. Відповідні питання вирішуються на наступних після відкриття провадження в справі стадіях процесу.

Виходячи з наведеного, суддя суду першої інстанції припустився помилки в застосуванні норм процесуального права та без належних і достатніх для того підстав визнав неподаною та повернув позивачу заяву. Тому на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати, справу для продовження розгляду питання про відкриття провадження направити до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Фазикоша О.В. від 6 квітня 2018 року скасувати, справу для продовження розгляду питання про відкриття провадження направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді