ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №580/790/17

Провадження № 22-ц/788/1028/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О.І., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 13 квітня 2018 року в складі судді Стеценка В.А., ухваленого у м. Лебедин, повний текст якого складений 25 квітня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будьмо разом», в якому просив суд визнати інформацію, опубліковану вказаним товариством у газеті «Будьмо разом» у № 20 від 19 травня 2016 року під заголовком «Голова Будилки» такою, що містить недостовірну та не підтверджену інформацію щодо того, що:

1) «… в селі порядок і на вулицях чисто»;

2) «…депутатський корпус люди не випадкові, а однодумці сільського голови ОСОБА_2. Однодумці в тому плані, щоб у складних умовах сьогодення підтримувати і розвивати життя громади в селі на належному рівні»;

3) «… будилчани дружать зі своїми головами. Не вибирають кого попало. Ось і вибрали справді хорошого, дбайливого чоловіка та ще й із досвідом управління. До чого ж тут везіння? А воно ж не випадково говориться, що за дурною головою і ногам громади нема спокою, а з розумною головою й людські очі не сльозяться…».

Крім того, приймаючи до уваги, що сільський голова не давав газеті інтревю, тому, на думку позивача, вбачається, що опублікована стаття є цілком не правдивою, а також такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, так як в ній згадано і про нього у негативному світлі, а саме, зазначено, «що один дуже серйозний місцевий житель».

Отже, вважаючи, що відповідач поширив відомості, які не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію, а також допущений розрив і змішування змісту офіційної інформації з коментарями автора статті, тому позивач просив суд визнати поширені і розповсюджені відомості такими, що не відповідають дійсності, з протиправним розривом і змішуванням офіційної інформації з коментарями автора статті.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 13 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

При цьому, він зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його доводів, викладених в позовній заяві та пояснень свідків, допитаних у судовому засіданні, про недостовірність спірної інформації. Крім того, ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог послався на ряд кримінальних проваджень та на судові рішення в цивільних справах щодо сільського голови та на лист Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо необхідності дотримання сільським головою закону в сфері інформаційних прав громадян. До того ж, позивач вважає, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження достовірності викладеної в газеті інформації, а також не спростував надані ним докази стосовно недостовірності тієї інформації. Також ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду про те, що описані в статті факти про одного серйозного чоловіка, який відволікає від щоденної роботи сільську раду, сільського голову та інші інстанції, так як надсилає чисельні звернення до судів, поліції та інших органів зі скаргами, ніби то є оціночними твердженнями. З огляду на викладене, позивач вважає, що його права порушені внаслідок того, що поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності та є протиправною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом стала стаття в газеті «Будьмо разом» № 20 (944) від 19 травня 2016 року під назвою «Голова Будилки». Зокрема, на думку позивача, стаття містить завідомо недостовірну та не підтверджену інформацію особисто про нього, сільського голову, село Будилки, а саме: не відповідає дійсності наступна інформація:

- «… в селі порядок, і на вулицях чисто»;

- « … депутатський корпус люди не випадкові, а однодумці сільського голови ОСОБА_2. Однодумці в тому плані, щоб у складних умовах сьогодення підтримувати і розвивати життя громади в селі на належному рівні»;

- «… будилчани дружать зі своїми головами. Не вибирають кого попало. Ось і вибрали справді хорошого, дбайливого чоловіка та ще й із досвідом управління. До чого ж тут везіння? А воно ж не випадково говориться, що за дурною головою і ногам нема спокою, а з розумною головою й людські очі не сльозяться …».

Крім того, як вважає позивач, в названій статті його негативно висвітлено словосполученням «один дуже серйозний місцевий житель», та зауважив, що вказане висловлювання принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

13 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до редактора газети «Будьмо разом» із заявою, в якій, посилаючись на те, що редакція газети не має доказів того, що вказані в статті відомості відповідають дійсності, просив опублікувати їх спростування та забезпечити йому право на відповідь (а.с. 4).

22 лютого 2017 року ТОВ «Будьмо разом» надало позивачу відповідь, з якої вбачається, що заявнику було розяснено його право звернутись до сільського голови для зясування питань, що стосуються його роботи, висвітленої у спірній статті. Також, відповідач зазначив, що стаття в газеті не містить персональних даних, за якими можна ідентифікувати заявника, та про відсутність підстав вважати, що публікацією були порушені його соціальні, економічні, політичні та особисті права (а.с. 5).

Із листа Будильської сільської ради вбачається, що інтервю газеті «Будьмо разом» сільський голова не надавав (а.с. 6).

На підтвердження своїх вимог позивач надав до суду фото та відеозаписи на диску, з яких вбачається, що на території с. Будилка Лебединського району знаходяться неприбрані смітники (а.с. 98).

В судовому засіданні суду першої інстанції допитаний в якості свідка сільський голова Будильської сільської ради ОСОБА_2 повідомив про те, що неодноразово спілкувався з кореспондентом ОСОБА_3, який є автором спірної публікації в газеті, в ході чого обговорювалось питання суспільного життя в с. Будилка.

Крім того, ОСОБА_3 в якості свідка в суді першої інстанції підтвердив, що спілкувався з Будильським сільським головою, на основі чого та з урахуванням побаченого і почутого журналістом та описаного жителями села написав статтю в газеті під заголовком «Голова Будилки».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту порушення його особистих немайнових прав в опублікованій в газеті «Будьмо разом» № 20 (944) від 19 травня 2016 року статті під назвою «Голова Будилки», приймаючи до уваги і обставини того, що висвітлені в статті факти не містять офіційної інформації у розумінні ст. 1 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», а також суд послався і на відсутність в статті фактичних даних, які б вказували на особу позивача. При цьому, як вказав суд, має місце субєктивна думка, а відповідно, і оціночні судження та погляди автора статті, а також критична оцінка дій особи, яка звертається до різних владних інстанцій зі скаргами, заявами, зверненнями та судовими позовами стосовно роботи сільського голови та роботи сільської ради в цілому.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими, ураховуючи, що суд вирішив справу відповідно до вимог ст.ст. 32, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, ст.ст. 200, 275, 277, 278, 297 ЦК України та положень Закону України «Про інформацію», Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», тому правильним є рішення суду про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що у спірній статті відповідач поширив відомості, що не відповідають дійсності, при цьому, допущено розрив і змішування змісту офіційної інформації коментарями ЗМІ та автором статті, а також вказівка про те, що відповідач поширив інформацію від імені сільського голови, який її не надав, не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, судом правильно встановлено, що стаття «Голова Будилки» не містить офіційної інформації у розумінні ст. 1 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», тобто, документованої інформації, створеної в процесі діяльності органу місцевого самоврядування. Натомість, з матеріалів справи та із змісту статті, вбачається, що публікацію в засобі інформації було надруковано на підставі спілкування позаштатного кореспондента Лебединської газети «Будьмо разом» ОСОБА_3 з Будильським сільським головою ОСОБА_2 та на основі фактичних даних, викладених жителями с. Будилка.

Таким чином, на думку колегії суддів, посилання в апеляційній скарзі на недостовірність інформації стосовно висвітлення з позитивної сторони роботи голови Будильської сільради та про успіхи в благоустрої населеного пункту не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довів, яким чином вказана інформація порушила його основні немайнові права, тобто, або завдає шкоди його соціально економічним, політичним та особистим правам і законним інтересам або перешкоджає їх реалізації.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що в даній статті у висловлюваннях кореспондента його було негативно висвітлено у словосполученні «один дуже серйозний місцевий житель», що, на його думку, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана публікація не містить даних, які дають змогу ідентифікувати конкретну особу, хоча має місце субєктивна думка і погляди автора статті та критична оцінка дій особи, яка щиро вболіваючи за інтереси громади села, часто звертається до різних органів зі скаргами, заявами, зверненнями та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, спеціалістів сільради та щодо роботи сільської ради в цілому.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 липня 1986 року у справі Лінгенса проти Австрії № 12/1984/84/131 вказав на те, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за апеляційний перегляд оскарженого рішення суду в сумі 200 грн., зменшеного і відстроченого до сплати відповідно до ухвали апеляційного суду від 14 серпня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 13 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 200 грн. за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

ОСОБА_4