Справа № 185/4935/18
Провадження № 2/185/2950/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2018 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Палюх Т.Д.., при секретарі судового засідання Мінарській О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, про надання дозволу на виїзд за кордон,
15 червня 2018 року згідно позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України на відпочинок її дочці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Туреччини, Єгипту, Обєднаних Арабських Еміратів, Тунісу, разом з позивачем або іншою уповноваженою особою на період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2019 року, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2.
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що сторони перебували у шлюбі, від якого в них народилась донька: ОСОБА_3. Малолітня дитина проживає разом з позивачем. За станом здоров'я дитині потрібен відпочинок на морі, оздоровлення. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з заявами про надання їй дозволу на виїзд дитини за кордон, однак відповідач відмовляє позивачці в наданні дозволу (згоди) на виїзд дитині за межі України.
Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.
Відповідач до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки інтереси дітей підлягають захисту, з наступних міркувань.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).
Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей.
Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитинає має право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дітей, відповідно до законів України.
За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.
Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов'язків батьків у здійсненні батьківських прав.
Відповідач по справі як вбачається із матеріалів справи не надає дозволу, ігнорує заяви позивача та виклики нотаріуса, а відтак позивач немає можливості отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини за межі України.
З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу на виготовлення дитячого проїзного документу буде відповідати її інтересам. Так само надання дозволу позивачу на виїзд неповнолітньої дитини позивача у його супроводі не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки спрямоване на реалізацію права дитини на прямий контакт з матір'ю, регулярні особисті стосунки з останньою, буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дітей.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.33 Конституції України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст.ст.7,150,155,157,159 СК України, ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позовну заяву задовольнити.
Надати дозвіл на виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на відпочинок до Туреччини, Єгипту, Об"єднаних Арабських Еміратів, Тунісу, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1, або з іншою уповноваженою нею особою, яка буде забезпечувати проїзд, перебування дитини за кордоном та повернення її до України, з дня набрання рішенням законної сили по 31 грудня 2019 року,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Т. Д. Палюх