Справа № 423/3761/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року

Попаснянський районний суд Луганської області

у складі :

головуючої судді Архипенко А.В. ,

при секретарі Іваненко С.П.

за участю:

представника

органу опіки та піклування

Попаснянської РДА Козир Я.С.

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Попаснянської райдержадміністрації в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Орган опіки та піклування Попаснянської райдержадміністрації звернувся до суду з дійсним позовом, в якому просив позбавити відповідачку (яка являється одинокою матір»ю) батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов»язків відносно доньки, у березні 2016 року залишила дитину на свою тітку - ОСОБА_5, після чого у квітні 2016 року, за заявою відповідачки дитину було влаштовано на тимчасове перебування до Луганського обласного будинку дитини № 2 на повне державне забезпечення, але відповідачка після цього не цікавиться долею дитини, скоїла злочин (крадіжку), була засуджена, веде аморальний спосіб життя.

Відповідачка заперечувала проти поданого позову, надала письмове заперечення, зазначивши, що вона не покидала дитину, а за згодою своєї тітки ОСОБА_5 залишила доньку із нею тимчасово на час навчальної сесії в м.Щастя, де вона навчалась у ліцеї (з 01.09.2013р по 30.06.2016р.) , тому що за місце навчання не було умов для перебування із дитиною.

Після влаштування дитини до дитячого будинку ( за її згодою та заявою, у зв»язку із тимчасовими матеріальними утрудненнями) відповідачка неодноразово відвідувала дитину, але керівництво дитячого будинку ніяким чином не фіксувало її відвідування, на її звернення про повернення дитини - не реагує.

Відповідачка зазначає, що із весни 2016 року вона проживає у цивільному шлюбі із гр.ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_6 працює, має можливості для забезпечення своєї дитини та сім»ї.

Відповідачка просила відмовити у задоволенні позову.

У даній цивільні справі приймав участь представник відповідачки - адвокат ОСОБА_2 , який підтримав заперечення відповідачки, просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, зазначивши, що відповідачка надає неправдиві відомості щодо себе, вона погано характеризується, була засуджена вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 01.12.2016року за ст.185 ч.1 КК України.

Представник позивача надала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки.

Відповідачка у судовому засіданні (15.03.2017р.) підтримала свої заперечення, зазначивши, що вона має намір повернути дитину та проживати із дитиною у сім»ї.

Після 15.03.2017 року, відповідачка не з»являлась у судові засіданні , була повідомлена належним чином, через оголошення у засобах масової інформації - газеті «Вісті Луганщини» та на сайті судової влади, інтереси відповідачки у даній стправі представляв адвокат ОСОБА_2

В подальшому у судовому розгляді приймав участь представник відповідачки - адвокат ОСОБА_2, також просив відмовити у задоволенні даного позову, підтримавши заперечення відповідачки, зазначивши, що доводи позивача не можуть бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, матеріальні утруднення відповідачки, які вона мала у березні 2016 року - були тимчасові, а судимість ОСОБА_4 за вироком Лисичанського міського суду від 01.12.2016р. за ст.185 ч.1 КК України - погашена. Представник ОСОБА_4 також зазначив, що вона декілька разів зверталась до будинку дитини із заявами про повернення дитини, але її звернення залишились нерозглянутими.

Під час судового розгляді буди допитані у якості свідків ОСОБА_7- голова Малорязанцевської селищної ради Попаснянського р-ну Луганської обл., ОСОБА_8 - секретар Малорязанцевської селищної ради Попаснянського р-ну Луганської обл., ОСОБА_5 - тітка відповідачки, ОСОБА_9 - начальник служди у справах дітей Попаснянської РДА.

Свідки аналогічно пояснили про факт того, що у березні 2016 року залишила дитину на свою тітку - ОСОБА_5 і такі випадки були раніше, відповідачка не займається вихованням дитини, соціальну допомогу, яку отримує на дитину використовує не за призначенням.

Вислухавши поясненя учасників судового розгляду, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали, суд проходить до наступних висновків.

Предметом даного позову є вирішення питання про позбавлення батьківських прав матері дитини, тому суд, при розгляді даного позову вважає необхідним керуватися нормами Сімейного Кодексу України , враховуючи узагальнення судової практики в Україні, викладені в постанові Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року , "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", а також положення міжнародного законодавства з приводу зазначеного питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З урахуванням визначених правових положень судом встановлено наступне.

Відповідачка ОСОБА_4 являється одинокою матір»ю та має дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.3,4).

Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що вбачається з копії паспорту ОСОБА_4 (а.с.2).

Відповідачка має тітку ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено поясненнями самої ОСОБА_5 так і матеріалами, наданими позивачем.

З Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 24.03.2016 р. (доданий до позову) вбачається, що дитину ОСОБА_3 було знайдено саме за адресою: АДРЕСА_2.

При тім у вищезазначеному Акті відсутня інформація, хто повідомив органу МВС про підкинуту дитину, але в позові зазначено, що повідомила про це Малорязанцевська селищна рада, однак ніяких документальних підтверджень про наявність такого повідомлення суду не надано.

З наданого Акту вбачається, що дитину, в цей же день, було доставлено до КУ Попанянської районної лікарні.

Збоку позивача ( на момент подання позову) також надані наступні матеріали, :

-Розпорядження голови районної державної адміністрації від 18.04.2016р. - керівника районної військово-цивільної адміністрації про влаштування ОСОБА_3 на тимчасове перебування до Луганського обласного будинку дитини № 2 на повне державне забезпечення;

-Лист головного лікаря Луганського обласного будинку дитини № 2 від 26.10.2016р - про закінчення терміну тимчасового перебування дитини у закладі.

-Лист Начальника Лисичанського ВП від 01.12.2016р. про наявність відносно ОСОБА_4 кримінального провадження за ст.185 ч.1 КК України .

Після надання заперечення з боку відповідачки, позивач додав наступні матеріали:

-Довідку з ТОО «АТБ-Маркет» від 26.01.2017р. про те, що ОСОБА_4 працювала у ТОВ «АТБ-Маркет» з 15.11.2016р. по 12.01.2017р. та була звільнена за власним бажанням з місця роботи відповідача;

-Характеристику на ОСОБА_4 складену керуючим «АТБ-Маркет», згідно якої ОСОБА_4 за час роботи мала систематичні порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку.

-Акт обстеження поживання малолітньої дитини від 22.03.2016р. , складений комісією у складі : секретаря виконкому Малорязанцевської селищної ради ОСОБА_8, касира селищної ради ОСОБА_12, завідуючого ФАП с. Малорязанцеве Хлевнюк І.В., згідно якого встановлено, що дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає із тіткою матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2., місцезнаходження матері дитини - ОСОБА_4 невідомо, зі слів тітки вона покинула дитину без пояснень 09.03.2016р., такі випадки буди неодноразові, вихованням дитини не займається, здоров»ям дитини не цікавиться, соціальну допомогу, що отримує на дитину використовує не за призначенням. Зі слів тітки ОСОБА_4 дитину привела у занедбаному стані, білизна давно не пралась, була голодна, харчування дитини малокалорійне.

Зі слів фельдшера неодноразово звертались за допомогою щодо лікування опрілостей в результаті цілодобового носіння памперсів (очевидно це ОСОБА_4 або її тітка ОСОБА_5.)

На теперішній час дитина знаходиться у задовільному стані, білизна чиста, доглянута, харчування дитини різнобічне.

При цьому, в даному Акті також зазначено, що з ОСОБА_4 неодноразово проводились бесіди щодо виховання її дитини, на її адресу неодноразово зверталися зі скаргами її родичі з приводу залишення дитини, були виклики поліції з приводу сварок у сім»ї.

В Акті також зазначено, що дитина знаходиться в умовах, що загрожують її життю у зв»язку із невиконанням матері своїх батьківських обов»язків.

-Побутову характеристику на ОСОБА_4 від 11.04.2016 р., в якій зазначено, що ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, із нею проживають її донька ОСОБА_3 2015 р.н., її мати ОСОБА_14 1966 р.н., її дідусь ОСОБА_18 1935 р.н., її тітка ОСОБА_5 1974 р.н.

В даній характеристиці зазначено, відповідачка ОСОБА_4 неодноразово залишала дитину на тітку, вихованням дитини не займалась, станом здоров»я не цікавиться, соціальну допомогу , що отримує на дитину використовує не за призначенням, при цьом скарг від сусідів на відповідчку не надходить.

-Заяву відповідачки ОСОБА_4 21.04.2016р. про тимчасове влаштування в будинок дитини (Луганський обласний будинок дитини № 2) своєї доньки ОСОБА_3, яка зазначила, що просить прийняти свою доньку до будинку дитини тимчасово в зв»язку із складними життєвими обставинами.

Суд звертає увагу на те, що в даній заяві зазначено, що відповідачці роз»яснено, що у разі необгрунтованої відмови забрати дитину в зазначений термін, а також відмови від участі у її вихованні та утриманні, будинок дитини має право звернутися до суду із позовом про позбавлення її батьківських прав або передачі дитини на усиновлення без її згоди.

При цьому, після сплинення зазначеного сроку ніких дій з боку будинку дитини щодо подальших дій відносно дитини не здійснювалось (при наймі суду такі відомості не надано) .

-Характеристику з міста навчання відповідача (станом на 07.03.2016 р.) з ДПТНЗ «Щастинський професійний ліцей, з якої вбачається, що ОСОБА_4навчається на середньому рівні, була замічена у вживанні спиртних та токсичних речовин, після проведенні бесід відмовілялась визнавати вживання таких речовин, але при цьому зазначено, що ОСОБА_4 доброзичлива, поважає старших, позитивно сприймає оточуючих, властивий позитивнй вияв емоцій, відчуває себе негативно внаслідок самотності.

-Висновок органу опіки та піклування по позбавлення батьківських прав № 5 від 01.03.2017 р., згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав, посилаючись на тіж підстави, які викладені в позові.

Відповідач, заперечуючи на позов, надав наступні документи:

-Акт обстеження житлово-побутових умов від 25.10.2016р. з місця свого проживання, згідно якого відповідачка мешкає у цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_3 в 2-поверховому житловому будинку, стан житла задовільний, є всі необхідні побутові умови, в будинку є дитяча кімната, яка облаштована необхідною меблею, предметами для проживання дитини, іграшками. Даний Акт складавсі комісією у складі: начальника та спеціалістів служби у справах дітей м.Лисичанськ .

-Лист - відповідь Начальника Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області, що ОСОБА_4 про те, що станом на 02.11.2016р. до кримінальної відповідальності не притягувалась.

-Довідка з місця роботи , Копію трудової книжки про те що ОСОБА_4 станом на 12.12.2016р працювала в АТБ-маркет.

-Копію атестату про повну загальну середню освіту з додатком;

-Побутову характеристику , яка складена головою вуличного комітету Лисичанської міської ради під час проживання відповідачки за адресою АДРЕСА_3, згідно якої ОСОБА_4 характеризується позитивно.

-Заяву про поверенення дитини, яка була подана ОСОБА_4 до Луганського будинку дитини 24.07.2017р , в якій також просила дозволити побачення із дитиною.

Суд звертає увагу на те, що суду не надано відомостей про розгляд зазначеної заяви.

-Лист - відповідь головного лікаря Луганського обласного будинку дитини № 2 від 20.04.2017р, на ім»я адвоката ОСОБА_2, який приймав участь у розгляді даної справи як представник відповідачки, в якому повідомлено, що дитина ОСОБА_4 перебуває в будинку з 21.04.2016р., за час перебування дитини ОСОБА_4 відвідувала свою доньку 3 рази ( в травні 2016р, в липні 2016р. та в березні 2017 р.)., в грудні 2016 р. - адміністрація будинку звернулась до органу опіки та піклування Попаснянської РДА щодо подальшої долі дитини, тому що строк перебування дитини у будинку закінчився у жовтні 2016р..

Також у даній відповіді зазначено, що у березні 2017 року, у суботній день, ОСОБА_4 прийшла відвідати дитину із двома незнайомими чоловіками. Після чого, адміністрація будинку показала ОСОБА_4 доньку та повідомили, що для подальшого відвідування дитини, їй потрібно дозвіл органу опіки та піклування.

Суд звертає увагу, що ніяких підтверджень інформації про неналежне відвідування ОСОБА_4 своєї доньки в будинку дитини - з боку позивача суду не надано.

-Заяву відповідача про повернення дитини на ім»я завідуючого Луганського обласного будинку дитини № 2 від 08.08.2017р.

Згідно ст.89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні доказів, у цій справі судом встановлено, що відповідачка дійсно у березні 2016 року залишила свою доньку із тіткою один раз за згодою, посилаючись на те, що вона на той час навчалась в Щастинському ліцеї та за місцем навчання не було умов для знаходження із дитиною.

Даний факт ніким із учасників судового розгляду не спростований.

У той же час суд бере до уваги те, що факт залишення дитини відповідачкою зі своєю тіткою був разовим (при наймі інших доказів щодо таких фактів з боку позивача не надано, хоча така інформація повідомлялась суду).

При досліджені наданих письмових матеріалів судом встановлено ряд протиріч.

А саме:

З Акту обстеження проживання малолітньої дитини, який складений комісією у складі: секретаря Малорязанцевської селищної ради ОСОБА_8, касира Малорязанцевської селищної ради ОСОБА_12, завідуючого ФАП с.Малорязанцеве Хлевнюк І.В. - вбачається, що зі слів ОСОБА_5 відповідачка привела до неї дитину, а не покинула, як зазначалось в інших документах та у судовому засіданні.

З цього ж Акту вбачається, що зі слів фельдшера до лікаря звертались (не зазначено хто, але очевидно, що це відповідачка та її тітка) за допомогою щодо лікування опрілостей і суд приймає це як прояв піклування за дитиною.

При цьому також, суд звертає увагу на те, що в наданій довідці про склад сім»ї ОСОБА_4 (яку надано органом опіки та піклування) зазначено, що ОСОБА_4 проживає із своєю матір»ю, тіткою та дідусем.

При тім, в наданих матеріалах з боку позивача (органу опіки та піклування), а також з пояснень працівників Малорізанцевської селищної ради суду доведено, що ОСОБА_4 залишала свою доньку на тітку ОСОБА_5 неодноразово, але ніяких документів, щоб підтверджували систематичність (неодноразовість) таких дій з боку ОСОБА_4 - суду не надано, ні мати ОСОБА_4 ні її дідусь ( які проживають із ОСОБА_4.) - не опитувались при складанні Акту про покинуту дитину (у березні 2016 року), також позивач не заявляв клопотання про їх допит у судовому засіданні .

А так, суд вважає, що залишення ОСОБА_4 у березні 2016 року, своєї доньки із тіткою ОСОБА_5, не можуть трактуватись як прояв неналежного виконання нею батьківських обов'язків, при тім, відповідачка створює для доньки належні умови проживання , що вбачається із Акту обстеження, який складався органом опіки та піклування м.Лисичанськ, за місцем проживання відповідачки у цивільному шлюбі і дані відомості, при наймі, не спростовані позивачем у дійсному судовому розгляді.

Натомість з наданих матеріалів відповідачкою судом встановлено, що ОСОБА_4 приймала заходів щодо повернення своєї доньки та намагань проживати із донькою в повній сім»ї.

Аналізуючи надані суду письмові матеріали, суд наголошує, що надані відомості відповідачкою щодо себе, її характеристик, відомостей щодо її звернень до дитячого будинку із заявами про повернення дитини - не спростовані з боку позивача, при тім, що зазначені матеріали спростовують негативні відомості відносно відповідачки, надані з боку позивача.

А так, суд зазначає, що з боку позивача надано недостатньо доказів, які б доводили невиконання відповідачкою батьківських обов»язків, а надані докази, підтверджували тільки один факт залишення відповідачкою дитини, але ж відповідачка не покинула дитину а залишила її зі своєю тіткою, в зв»язку із матеріальними утрудненнями ( як зазначено в заяві ОСОБА_4 про влаштування дитини до дитячого будинку).

Одночасно судом встановлено, що відповідачка неодноразово зверталась до адміністрації дитячого будинку із заявами про повернення дитини, але ніяких відповідей не отримала, будь-який відповідей адміністрація дитячого будинку відповідачці не надавала, у позивача також немає інформації щодо результатів розгляду звернень відповідачки до адміністрації дитячого будинку.

До цього, з відповіді, яка надавалась адвокату ОСОБА_2, в межах даної судової справи, судом встановлено, що ОСОБА_4 зверталась до дитячого будинку для відвідування дитини 3 рази, а позивачу адміністрація будинку надавали відповідь, що ОСОБА_4 не цікавиться долею дитини, що протирічіть обставинам справи, тому що сам факт неодноразового відвідування дитини ОСОБА_4 вже є підтвердженням того, що вона цікавиться долею своєї дитини.

При тому, суд відносить на користь відповідачки той факт, що її звернення до дитячого будинку із заявами про повернення дитини залишені без розгляду і ніякої відповіді ОСОБА_4 з боку будинку дитини - не наданою.

А так, суд приходить до висновку, що відповідачка проявляє до своєї доньки материнські почуття, а враховуючи вік дитини ( 2,5 роки) та перепони, створені адміністрацією дитячого будинку щодо спілкування відповідачки із дитиною - суд вважає, що у відповідачки не було можливості проявити себе як матір або виправити ситуацію, що склалася за обставин зазначених вище, хоча за час перебування дитини у дитячому будинку, відповідачка поводить нормальний спосіб життя, навчається у навчальному закладі, проживає в цивільному шлюбі, характеризується позитивно в з боку позивача відомості про відповідачку щодо її особи та інших питань в даному судовому розгляді - не спростовані.

За цих обставин суд виходить із того, що справи про позбавлення батьківських прав мають вирішуватися з дотриманням гарантій, встановлених ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, суд бередо уваги практику ЕСПЛ: так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України" наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках.

Як зазначено в пунктах 15, 18 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що відповідачка проявляє материнські почуття до своєї доньки і вчиняє певні дії для забезпечення необхідних умов для її проживання та розвитку і що суд бере до уваги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що хоча у відповідачки і були деякі труднощі щодо влаштування умов для проживання із дитиною і з огляду на обставини цієї справи у задоволенні позову слід відмовити, при цьому необхідно попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання доньки і виконувати свої батьківські обов'язки сумлінно, а також покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов'язків.

Керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішенням Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України", ст.ст. 4, 7, 10, 12, 19, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову органу опіки та піклування Попаснянської райдержадміністрації в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4, про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 2015 р.н. і виконувати свої батьківські обов'язки сумлінно.

Покласти на органи опіки та піклування Попаснянської районної держадміністрації контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків відносно її доньки ОСОБА_3 2015 р.н.

Рішення може бути оскаржене до апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту його проголошення .

У разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 30.04.2018р.

Суддя

Попаснянського районного суду А.В. Архипенко