П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року

м. Рівне

Справа №570/1657/18

Провадження №22ц/787/1078/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Л.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення судового рішення (в т.ч. повного тексту): 16.04.2017 р.

Час постановлення ухвали судом 1 інстанції: не зазначено

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - адвоката Фурмана Романа Валерійовича і Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на ухвалу Рівненського районного суду від 16 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про визнання припиненими грошового зобов'язання та іпотеки,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року в суд звернувся ОСОБА_3 із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (далі -Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію банку) про визнання грошового зобов'язання та іпотеки припиненими.

Тоді ж позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати реалізацію (індивідуальний продаж на відкритих торгах (аукціоні) права вимоги за кредитним договором №613/08-МК від 27.06.2008 року із забезпеченням, укладеним між позивачем і банком.

Ухвалою Рівненського районного суду від 16 квітня 2018 року заяву задоволено.

Вжито заходів по забезпеченню зазначеного позову шляхом заборони Уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію банку здійснювати реалізацію (індивідуальний продаж на відкритих торгах (аукціоні) права вимоги за кредитним договором №613/08-МК від 27.06.2008 року із забезпеченням, укладеним між банком та ОСОБА_3

На ухвалу суду представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) - адвокатом Фурманом Р.В. і Уповноваженою особою ФГФВО на ліквідацію банку подано апеляційні скарги, де покликаються на її незаконність та необґрунтованість.

На її обґрунтування представник ФГВФО зазначав про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважав, що судом не додержано вимоги ст. 2, 4, 5, 149-151, 153 ЦПК України щодо пропозиції заявника про зустрічне забезпечення, що призвело до порушення принципів змагальності сторін, пропорційності та збалансованості їх інтересів. З огляду на це суд безпідставно не викликав заявника в судове засідання для надання пояснень і доказів, що стверджували би необхідність забезпечення позову, та для з'ясування питань, пов'язаних з зустрічним забезпеченням.

Всупереч роз'ясненням пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд не пересвідчився у тому, чи існує спір між сторонами, чи існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову тощо.

Щодо недодержання норм матеріального права, посилається на залишення без уваги Рішення Комітету ФГВФО з питань консолідації та продажу активів від 07.03.2018 року №618, постанови правління Національного банку України від 17.09.2015 року №612 "Про віднесення ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до категорії неплатоспроможних" та від 17.12.2015 року №898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит". Внаслідок цього не застосовано положення ст.ст. 12, 35, 37, 38, 44, 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому ФГВФО розпочав реалізацію майна банку за найвищою вартістю у якнайстисліший строк. Тобто відчуження майна, яке включене до ліквідаційної маси банку, є його законним обов'язком.

Також посилається на судову практику, що зафіксована в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 23.11.2017 року, в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 22.06.2017 року, в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року, в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 13.06.2017 року, в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.09.2017 року, в ухвалі Апеляційного суду Волинської області від 24.04.2018 року та в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2017 року.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийнявши нове рішення у справі - про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію банку вказувала про порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. При вирішенні процесуального питання суд не врахував відповідно до ст.ст. 76-77, 89 ЦПК України відсутність доказів у справі щодо можливого порушення прав ОСОБА_3, а тому і помилкове незастосування вимог ст. 154 ЦПК України щодо зустрічного забезпечення позову.

Роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що дані в п. 6 постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", свідчать про необхідність гарантування учасникам справи реальної можливості захистити свої права при забезпеченні позову, адже існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо позов та пов'язані з ним матеріально-правові обмеження будуть встановлені як необґрунтовані.

З цих підстав просить скасувати ухвалу Рівненського районного суду від 16 квітня 2018 року, постановивши нову, якою відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви.

У відзиві представник позивача ОСОБА_4, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просила залишити її без змін, а апеляційні скарги - без задоволення. При цьому вказувала про відсутність факту порушення прав відповідача, а також покликалася на практику Європейського суду з прав людини, що відображена у його Рішеннях від 13 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії", і на Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи осіб, які подали апеляційні скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційних скарг.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як установлено матеріалами справи, на вирішенні Рівненського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку про визнання грошового зобов'язання за кредитним договором та іпотеку припиненими. Предметом спору є припинення зобов'язань за кредитним договором №613/08-МК від 27 червня 2008 року в зв'язку з сплатою заборгованості і закінченням відповідного виконавчого провадження №50522622 від 27 жовтня 2016 року. Оскільки основне зобов'язання є припиненим, тому забезпечувальне - іпотека також припинилася.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України а абз. третьому п. 4 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з'ясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу існування/припинення кредитних зобов'язань та забезпечення їх іпотекою, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому, а тому з цією метою заборонив Уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію банку здійснювати реалізацію (індивідуальний продаж на відкритих торгах (аукціоні) права вимоги за кредитним договором №613/08-МК від 27.06.2008 року із забезпеченням, укладеним між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_3

Між тим, на підставі постанови правління Національного банку України від 17.09.2015 року №612 "Про віднесення ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від того числа №171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Відповідно до постанови правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 "Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 18.12.2015 року №230 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".

На підставі рішення Комітету ФГВФО з питань консолідації та продажу активів від 07.03.2018 року №618 визначено активи банку, що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) з використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, в т.ч. і щодо права вимоги за кредитним договором №613/08-МК від 27.06.2008 року із забезпеченням (позичальник ОСОБА_3Ю.).

Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто проведення індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні) права вимоги за кредитним договором із його забезпеченням жодним чином не порушуватиме суб'єктивних цивільних прав ОСОБА_3

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні процесуального питання уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не може залишатися чинним.

Згідно із ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи ,які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тому за таких обставин колегія суддів вважає, що права та обов'язки ФГВФО, який не брав участь у справі, порушуються оскаржуваною ухвалою, а відтак підлягають захисту судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ФГВФО про порівняльну судову практику, то колегія суддів з ними погодитися не може. Так, на відміну від системи прецедентного права, в Україні діє нормативна система права, що унеможливлює необхідність урахування правових позицій судів одного або нижчого рівня іншими судами, - за винятком висновків та вказівок Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Підставою для задоволення апеляційних скарг відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - адвоката Фурмана Романа Валерійовича і Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду від 16 квітня 2017 року скасувати.

ОСОБА_3 відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про визнання припиненими грошового зобов'язання та іпотеки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: