Справа № 300/592/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Воловецького районного суду від 27 жовтня 2017 року (у складі судді Конепуда В.І.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Воловецької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у серпні 2017 р.

Просив визначити місце проживання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із ним (батьком).

На обґрунтування позовних вимог указав, що в період із 23.02.2006 р. по 08.07.2014 р. перебував у шлюбі з відповідачем. Рішенням Воловецького районного суду від 08.07.2014 р. шлюб розірвано. У шлюбі народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розіврання шлюбу залишилася проживати разом із відповідачем.

Вважає, що в інтересах дитини доцільно визначити місце проживання дитини разом із батьком, оскільки в нього є всі належні умови (матеріальні та побутові) для проживання і виховання доньки. Натомість, відповідачка проживає на орендованій квартирі та не має достатнього і стабільного доходу. Крім того, донька виявила бажання проживати саме з батьком.

Рішенням Воловецього районного суду від 27 жовтня 2017 р. позов задоволено: визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 640 грн. у відшкодування судового збору.

Указане судове рішення мотивоване тим, що позивач має усі можливості забезпечувати нормальний і всебічний розвиток дитини. Натомість, матеріальне становище та місце проживання відповідача є гіршими, ніж у позивача. Ураховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати це рішення, а в задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що ОСОБА_3 змінила місце проживання для більш гармонійного розвитку своїх дітей, однак постійно цікавиться успіхами дитиною у школі та належним чином виконує свої материнські обов'язки. Зазначає, що позивачем не доведено виключні обставини, згідно з якими місце проживання дитини належить визначити саме з ним. Указує, що відповідачка надала докази про свої доходи та акт обстеження матеріально-побутових умов, які свідчать про наявність належних умовдля проживання дитини. Зазначає, що позивач самостійно змінив місце проживання дитинита не дає змоги спілкуватися відповідачу з донькою.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції і безпідставності доводів ОСОБА_3

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції установив таке.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.02.2006 р. до 08.07.2014 р. і є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишена на вихованні матері.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 18.07.2017 р. ОСОБА_4 (батько) працює на ДП « Воловецьке лісове господарство» та проживає зі своєю сім'єю у житловому будинку, який знаходиться у задовільному стані, матеріальний стан сім'ї - задовільний.

ОСОБА_4 сплатив аліменти на користь ОСОБА_3 у повному розмірі та не є боржником за іншими виконавчими документами. На обліку в психоневрологічному та наркологічному обліку Воловецької ЦРЛ не перебуває, працевлаштований та отримує заробітну плату, за місцем проживання характеризується позитивно.

Орган опіки та піклування Воловецької РДА у своєму висновку від 19.09.2017 р., з метою захисту прав та інтересів дитини (ОСОБА_4.) і зважаючи на бажання останньої проживати разом із батьком, визнав доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом із батьком, який може створити умови для утримання і виховання доньки.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому також встановлено, що згідно з довідкою Лазівської сільської ради від 16.08.2017 р. ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_2, проте на даний час місце проживання невідомо (а.с.18). Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов від 23.08.2017 р. ОСОБА_3 мешкає у АДРЕСА_3 Одеської області в найманій квартирі з 2015 р. разом зі своїми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.28).

Згідно з положеннями ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абзацу другого принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

За приписами ст. 160 ч.2 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У письмовй заяві, адресованій службі у справах дітей Воловецької РДА, ОСОБА_4 (дитина) заявила про своє бажання проживати разом із батьком, оскільки мама не виконує свої батьківські обов'язки (а.с.14). Згідно з психологічною характеристикою у ОСОБА_4 домінує бажання жити з батьком, який є для неї беззаперечним авторитетом (а.с.77).

Доводи апеляційної скарги, які по суті оскарженого рішення зводяться до відсутності виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України щодо можливості розлучення дитини з матір'ю, не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення у зв'язку з наступним.

Як уже було відмічено, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Так, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов'язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті спору судове рішення, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наявна у справі (подана позивачем) заява про визнання мирової угоди та сама мирова угода від 21.05.2018 р. за підписами сторін не може бути взята до уваги через неможливість у судовому засіданні з'ясувати дійсний намір сторони відповідача (ОСОБА_3.) у зв'язку з неодноразовою неявкою останньої та її представника в судове засідання і неможливості проведення відеоконференц-зв'язку з технічних причин (а.с.188-190, 207).

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2.Рішення Воловецького районного суду від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 28.12.2018 р.

Судді: