Справа № 127/3590/18
Провадження № 22-ц/772/1519/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гриневич В. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 рокуСправа № 127/3590/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Зайцева А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення відсотків та інфляційних втрат за користування коштами,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 08 травня 2018 року у м. Вінниця під головуванням судді цього суду Гриневича В.С., зі складанням повного тексту цього рішення 18 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення відсотків та інфляційних втрат за користування коштами, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_3 та матір ОСОБА_4 ОСОБА_5, на ім'я якої 26 лютого 2008 року у Вінницькій філії банку «ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито депозитний вклад «Стандартний» № SAMDN2704.

Позивачі, як спадкоємці після смерті ОСОБА_5 звернулись ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою видачі депозитного вкладу, однак, при видачі тіла депозиту банк відмовився виплатити відсотки.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було зобов'язано виплатити відсотки за користування вкладом у розмірі 4 542 грн. 10 коп. Цим рішенням встановлено, що банк з 12 березня 2011 року в односторонньому порядку перестав виконувати свої грошові зобов'язання за депозитом.

11 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього судового рішення. Однак, від його виконання банк ухилявся та виконав свої зобов'язання перед позивачами лише 30 січня 2018 року.

Із 12 березня 2011 року вони були позбавлені можливості користуватись своїм майном (коштами), у зв'язку з чим зазнали значних втрат.

Пославшись на викладене та уточнивши у березні 2018 року свої вимоги, позивачі просили суд стягнути з відповідача на свою користь 939 грн. 65 коп. - 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 7 143 грн. 73 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2018 року позов задоволено частково, зокрема стягнуто з відповідача на користь позивачів заборгованість у розмірі 7 239 грн. 83 коп., з яких: 939 гр. -3% річних, 6 300 грн. 83 коп. - інфляційні втрати, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Фактично не погодившись із ухваленим рішенням у частині задоволених позовних вимог, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивачі просили цю скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог ніким не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається щодо його законності обґрунтованості.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Враховуючи ціну пред'явленого позову та те, що цей позов не віднесено до категорії позовів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом та вказаним вище рішенням апеляційного суду від 20 липня 2015 року (а.с. 61-65) встановлені такі обставини.

26 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір вкладу № SAMDN2704 відповідно до якого банк прийняв від неї вклад у розмірі 10 000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 14% річних (а.с. 14). Відповідно до п. 6 цього договору сторони погодили, що у випадку, якщо у строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частку грошового вкладу, оскільки інша ? частка належала її чоловіку. Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 отримали позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Із заявами про повернення вкладу з нарахованими відсотками позивачі звернулись у банк 11 березня 2011 року. На їх вимоги про закриття депозитного рахунку та повернення вкладу 02 квітня 2011 року було виплачено 10 019 грн. 61 коп. та 19 квітня 2012 року - 2 003 грн. 94 коп.

Від часу відкриття депозитного вкладу до звернення спадкоємців про повернення коштів відсотки за користування коштами з депозитного рахунку не виплачувались.

Станом на 11 березня 2011 року загальна сума вкладу разом із відсотками складала 16 565 грн. 68 коп., позивачам виплачено суму вкладу разом із відсотками у розмірі 12 223 грн. 58 коп. Дорахована сума відсотків складає 4 542 грн. 10 коп., яку і було вирішено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року, ухваленим у цивільній справі № 127/1385/14-ц за позовом цих осіб до ПАТ КБ «ПриватБанк» про нарахування та виплату суми вкладу, відсотків по депозитному вкладу та відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було своєчасно виконано зобов'язання щодо виплати позивачам відсотків за договором банківського кладу в сумі 4 542 грн. 10 коп., а також тривалий час не виконувалось рішення суду про стягнення цієї суми. Цю суму заборгованості по відсоткам банком було сплачено позивачам 30 січня 2018 року, що підтверджується історією по картковому рахунку з 01 січня 2018 року по 31 січня 2018 року (а.с. 11).

Встановивши вказані обставин справи та керуючись наведеним нормами права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позивачами вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних зумовлені простроченням відповідачем виконання зобов'язання, а саме несвоєчасною виплатою відсотків за договором банківського вкладу, в тому числі у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року у справі №127/1385/14-ц, є обґрунтованими.

Перевіряючи проведені позивачами розрахунки судом першої інстанції встановлено, що наведений ними розрахунок є помилковим, оскільки ними безпідставно проведено нарахування по 30 січня 2018 включно, так як останнім днем прострочення виконання зобов'язання є 29 січня 2018 включно, оскільки 30 січня 2018 року заборгованість відповідачем було погашена.

Позивачами при обрахунку інфляційних втрат безпідставно, в кожному наступному місяці до суми заборгованості на яку здійснювалися нарахування додавалася сума інфляційних втрат за попередній місяць. Таким чином, позивачами, у кожному наступному місяці інфляційні втрати нараховувалися не лише на суму боргу, але й на суму інфляційних втрат нарахованих у попередньому місяці, що не узгоджується з положеннями ст. 625 ЦК України.

Провівши самостійний розрахунок, суд першої інстанції встановив, що інфляційні втрати за період з 12 березня 2011 року по 30 січня 2018 року складають 6300 грн. 83 коп., а 3% річних - 939 грн., і задовольнив пред'явлені позовні вимоги у цій частині. Такий розрахунок сторонами не оспорюється.

Апелянт посилається на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягненням судом інфляційний втрат та 3% річних, обґрунтовуючи це порушенням позивачами порядку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі зазначеного вище рішення суду апеляційної інстанції. Ці доводи правильність висновків суду не спростовують, а, якщо відповідач вважає, що такі порушення мали місце і як наслідок державний виконавець вчинив відповідні виконавчі дії чи прийняв відповідні рішення у межах виконавчого провадження, то відповідач не позбавлений права щодо оскарження цих рішень та дій у передбаченому законним порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції до виниклих правовідносин не застосував строки позовної давності апеляційний суд також відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 березня 2011 року позивачі звернулися до відповідача із заявами щодо повернення вкладу з нарахованими відсотками. 02 квітня 2011 року та 19 квітня 2012 року відповідачем виплачено позивачам 12 023 грн. 55 коп., а в решті виплат відмовлено. Вважаючи, що банком не в повній мірі повернута позивачам сума вкладу та відсотки, останні звернулися до суду з відповідною позовною заявою про стягнення недоплаченої заборгованості (справа №127/1385/14-ц). Ця справа розглядалася судоми неодноразово, за наслідками її нового розгляду ухвалено вказане вище рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року, яке відповідно до ст. 319 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час ухвалення рішення) набрало законної сили з моменту його проголошення.

Отже, 20 липня 2015 року Апеляційний судом Вінницької області встановлено наявність у ПАТ КБ «Приватбанк» простроченого зобов'язання з виплати позивачам відсотків по депозитному вкладу від 26 лютого 2008 року в сумі 4542 грн. 10 коп., а тому саме з наступного дня після 20 липня 2015 року з огляду на ч.1 ст. 253 ЦК України розпочався перебіг строку позовної давності для вимог позивачів про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка розпочалася для позивачів 20 липня 2015 року, то, відповідно, вона закінчується 20 липня 2018 року, а цей позов було подано 10 лютого 2018 року, тобто у межах строку позовної давності.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до цитування ряду норм матеріального права, при цьому не містять жодних обґрунтованих посилань про те у чому ж саме полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Вінницького міського Вінницької області, ухвалене у цій справі 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : С.Г. Копаничук

А.Ю. Зайцев