Ухвала

Іменем України

05 липня 2018 року

м. Київ

справа № 759/17422/17

провадження № 61-32838ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2018 року у складі судді Ул'яновської О. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство Спільне підприємство «Партнер» (далі - ПрАТ СП «Партнер», товариство) звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за зберігання та утримання гаражного боксу, посилаючись на те, що на балансі товариства знаходяться напівпідземні гаражі на АДРЕСА_1, серед яких один гаражний бокс належить ОСОБА_5 на праві власності. Відповідач не виконує своїх обов'язків щодо відшкодування витрат по охороні та зберіганні її майна, які несе ПрАТ СП «Партнер». Враховуючи викладене, товариство просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 9 587 грн 53 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2018 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала місцевого суду постановлена з порушенням норм процесуального права в частині недотримання правил підсудності.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2018 року залишено без змін.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права щодо правил підсудності, та передати справу за підсудністю за місцем її реєстрації.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що справа підлягає передачі на розгляд суду, до підсудності якого вона віднесена - Красноармійському міськрайонному суду Донецької області, оскільки місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2. Суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, безпідставно вказав про те, що цей позов має розглядатися за правилами виключної підсудності.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що даний спір підсудний Святошинському районному суду міста Києва.

Предметом позову у справі є зобов'язання, які випливають з надання послуг щодо утримання гаражного боксу, тобто нерухомого майна, що знаходиться на території Святошинського району міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно зі статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позов заявлений щодо стягнення заборгованості за послуги з утримання нерухомого майна, яке належить відповідачу. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред'являтися за місцем знаходження цього майна.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що місцевим судом вирішено питання про відкриття провадження у справі з дотриманням норм процесуального права (територіальної підсудності).

Доводи касаційної скарги про те, що справа має розглядатися виключно в Красноармійському міськрайонному суді Донецької області за правилами частини першої статті 27 ЦПК України, якою визначена підсудність справ за місцем реєстрації відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки в даному спорі застосовуються правила виключної підсудності.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за зберігання та утримання гаражного боксу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов