АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/1794/17 22-ц/774/860/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/1794/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року, яке ухвалено суддею Гаєвим О.В. о 09 годині 30 хвилин у місті Покров Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 21.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В порушення умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором № б/н, станом на 30.06.2017 року, утворилась заборгованість у розмірі 26392,30 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з неї судовий збір у розмірі 1600 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у звязку з пропуском позовної даності.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм діючого законодавства. Зокрема, на думку представника позивача, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності, суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду України у справі №6-249цс15 від 02 грудня 2015 року про те, що у разі, якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах позовної давності, в тому числі у разі пропуску банком строку звернення до суду щодо захисту порушених прав за кредитним договором. Також, зазначив, що згідно п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг сторони домовились про збільшення строку позовної давності до 50 років і відповідач не надав доказів про те, що його не було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано додаткові пояснення до апеляційної скарги та зазначено, що ОСОБА_1 має право на стягнення боргу в розмірі облікової ставки НБУ.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, та просила залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності та представник ПАТ КБ «ПриватБанк» на власний розсуд змінив зміст правової позиції Верховного Суду України у справі №6-249цс15 від 02 грудня 2015 року. Також, зазначає, що її не було під підпис ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг та вона не надавала своєї згоди на збільшення позовної давності до 50 років.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2018 року відкрито апеляційне провадження по даній цивільній справи та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними письмовими матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до змісту анкети-заяви відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір) (зв. а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості станом на 30.06.2017 року у розмірі 26392,30 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 2846,72 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21812,61 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1232,97 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позов подано до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої, у відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України, заявила відповідач.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 21 жовтня 2010 року було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Пунктом 2.1.1.12.5 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що погашення за кредитом за платіжними картками без установленого мінімального обовязкового платежу здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Після укладення кредитного договору відповідач отримала картку №748064 з терміном дії до вересня 2014 року (а.с. 93)

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 31 жовтня 2017 року (а.с. 2).

Відповідачем ОСОБА_2 заявлено в суді першої інстанції про застосування позовної давності (а. с. 48-49).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доводи апеляційної скарги щодо застосування п'ятдесятирічного строку позовної давності, колегією суддів не приймаються з огляду на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли саме Умови у редакції, що передбачає збільшення позовної давності, оскільки такі Умови позичальником не підписані, тобто письмовий договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 11 березня 2015 року № 6-16 цс 15, від 1 липня 2015 року № 6-757 цс 15.

Під час вирішення даного спору судом достовірно встановлено, що в рамках укладеного сторонами 21.10.2010 року кредитного договору б/н, відповідачу було видано кредитну картку, термін дії якої встановлено до вересня 2014 року, тоді як ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом 31 жовтня 2017 року, тобто поза межами трирічної позовної давності.

У Постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необгрнутованою є й вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що проценти та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, в тому числі у разі пропуску банком строку звернення до суду щодо захисту порушених прав за кредитним договором.

Встановивши, що позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявив відповідач, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: