Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 161/9229/16-ц

провадження № 61-6474 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В.,
відповідач-ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Подзірова А. О. від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., від 16 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Встановив:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. (далі - ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи ФГВФО) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 525/ФКВ-07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10 000,00 доларів США з розрахунку 14,3 % річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 08 серпня 2007 року до 07 серпня 2015 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банку». Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 525/ФКВ-07 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки від 08 серпня 2007 року № 525/Zфпор-07 між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 (поручитель), ОСОБА_5 (боржник) згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 08 серпня 2007 року № 525/ФКВ-07. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несе перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 02 липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі - 49 950,47 грн з яких: тіло кредиту - 32 517,54 грн; відсотки - 2 411,65 грн; пеня - 15 021,28 грн.

Таким чином, просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі - 49 950,47 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 929 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2016 року провадження в даній справі в частині позовних вимог до ОСОБА_6 закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, тому позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням скрутного матеріального становища, пов'язаного зі смертю чоловіка, з яким вони разом брали кредит, та знеціненням національної валюти, суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення пені.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2016 року залишено без змін. Рішення суду першої інстанції не переглядалося в апеляційному порядку в частині стягнення основної суми боргу та відсотків.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову та передати в цій частині справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки ними порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до порушення прав відповідача.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судами установлено, що 08 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 525/ФКВ-07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10 000,00 доларів США з розрахунку 14,3 % річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 08 серпня 2007 року до 07 серпня 2015 року.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банку», відповідно до пункту 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, «Укрпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з пунктом 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанком» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банку» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки від 08 серпня 2007 року № 525/Zфпор-07 між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 (поручитель), ОСОБА_5 (боржник) згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 525/ФКВ-07 від 08 серпня 2007 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несе перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідач ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, оскільки відповідач проводила часткову оплату кредиту та відсотків, останній платіж нею здійснено у червні 2016 року. Після смерті чоловіка матеріальний стан відповідача погіршився, що також враховано судами.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволення позову щодо стягнення пені, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначає, що відповідачем не надано доказів які мають істотне значення для справи та на які він посилається.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанцій надав належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволення позову в оскаржуваній частині, оскільки установлено, що чоловік відповідача, який був її поручителем помер, внаслідок чого погіршився матеріальний стан ОСОБА_5

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська