АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 серпня 2018 року

м.Харків

справа № 635/5023/16-ц

провадження № 22-ц/790/4411/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення спільної часткової власності шляхом поділу будинку в натурі та зобовязання вчинити певні дії за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2018 рок, постановлене під головуванням судді Шинкарчука Я.А.., в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області (повний текст судового рішення складено 03 травня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення спільної часткової власності шляхом поділу будинку в натурі та зобовязання вчинити певні дії.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2018 року позов задоволено частково. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 29/100 частин житловий будинок №154 по вулиці Полтавський Шлях в смт Пісочин Харківського району Харківської області, з надвірними спорудами та будівлями, шляхом виділу в натурі належної ОСОБА_1 частки у житловому будинку згідно з першим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи №9065/1057 від 06.02.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 виділяється з житлового будинку і надвірних будівель на загальну суму 91860 гривень та складає:

-по житловим будівлям на загальну площу 38,9 кв.м., а саме: у житловому будинку літ.А-1 - житлову кімнату №2-3 площею 19,1 кв.м., частину передпокою №2-1 площею 5,9 кв.м. та частину кухні №2-2 площею 2,4 кв.м.; у прибудові літ.А2-1 - частину передпокою №2-1 площею 3,7 кв.м., частину кухні №2-2 площею 4,2 кв.м., ванну №2-5 площею 3,6 кв.м.;

-по надвірними будівлям та спорудам: літ. п погріб, літ. Б літня кухня, літ. О вигрібна яма, літ. Д сарай, №1 частина воріт, літ. Р частина колонки, літ. з літній душ, №3 частина огорожі.

Для користування житловим будинком №154 по вулиці Полтавський Шлях в смт Пісочин Харківського району Харківської області у відповідності до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи №9065/1057 від 06.02.2017 року вирішено провести наступні переобладнання:

-закласти дверні прорізи між приміщеннями 2-3 та 2-6;

-обладнати квартири самостійними системами опалення та електропостачання;

-розділити горищне приміщення відповідно до варіанту розподілу будинку з обладнанням іншого ходу, без виконання перегородки.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію згідно з першим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи №9065/1057 від 06.02.2017 року. В частині позовних вимог про зобовязання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати вільний доступ до належної ОСОБА_1 частки житлового будинку, за адресою: смт Пісочин, вулиця Полтавське шосе, 154, Харківського району Харківської області відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що поділ будинку в натурі можливий лише за умови, якщо іншим співвласникам може бути відокремлена частину будинку із самостійним виходом або коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири. Проте судом першої інстанції не враховано відсутність такої можливості. Вважає, що висновок експерта, який покладений в основу оскаржуваного рішення, є неналежним доказом, оскільки висновок є неповним та викликає сумніви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що висновок експерта повинен оцінюватися судом разом з іншими доказами. Судом першої інстанції не досліджено належним чином питання щодо кола осіб, які фактично проживають в спірних приміщеннях, не враховано, що позивачка з 1993 року мешкає окремо, не приймає участі в утриманні домоволодіння. Переобладнання будинку потребує повного оснащення його інженерними мережами, в тому числі вирішення питання електропостачання, газопостачання, опалення та водовідведення. Вважає, що переобладнати спірне домоволодіння неможливо.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Харківського районного суду Харківської області від 24.04.2018 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перший варіант висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9065/1057 від 06.02.2017 року є прийнятним для застосування та реалізації при вирішенні питання щодо виділу частки у спірному майні. При цьому частки спірного будинку не перерозподіляються, здійснюються переобладнання та виплата грошової компенсації, у звязку з тим, що учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, а відповідний поділ потребує здійснення меншої кількості переобладнань (виключає переобладнання одного з приміщень під кухню з виконанням віконного отвору), і є менш затратний для співвласників будівлі.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: смт Пісочин Харківського району Харківської області, вул. Полтавське шосе, 154 фактично складається з двох квартир. Був зареєстрований в 29/50 частинах за ОСОБА_6 та в 21/50 частинах за ОСОБА_4 (а.с.6).

14 жовтня 2012 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 29/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: смт Пісочин Харківського району Харківської області, вул. Полтавське шосе, 154.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом встановлено, що спадкоємцями першої черги після його смерті є його дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1, які 11 лютого 2013 року у встановлений законом строк звернулися до Другої державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Донька померлого ОСОБА_7 11 лютого 2013 року подала до Другої державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь дочки спадкодавця ОСОБА_1 Частки спадкоємців розподілилися наступним чином: ОСОБА_1 1/2 частини спадщини, у тому числі з урахуванням 1/4 частки спадщини, від якої на її користь відмовилась дочка спадкодавця ОСОБА_7, ОСОБА_8 1/4 частки спадщини, ОСОБА_2 1/4 частки спадщини.

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 29/100 частин житлового будинку за адресою: смт Пісочин Харківського району Харківської області, вул. Полтавське шосе, 154, з надвірними спорудами та будівлями: літньою кухнею літ. «Б», літньою кухнею літ. «В», вбиральнею літ. «Е», колодязем літ. «К», огорожею №1, 2, після смерті батька ОСОБА_6, який помер 14 жовтня 2012 року (а.с.4-5).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 не визнає її права власності на 29/100 частин житлового будинку за адресою: смт Пісочин Харківського району Харківської області, вул. Полтавське шосе, 154, перешкоджає їй у користуванні будинком. Спірний житловий будинок складається з квартири 1, що належить на праві власності ОСОБА_4 та квартира 2, з якої рівно половина належить їй, інша половина квартири 2 належить на праві спільної власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вважає, що наявні підстави для припинення права спільної часткової власності. Просила визначити порядок користування будинком та зобовязати відповідачів надати вільний доступ до належної їй частини будинку.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, що визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ч. ч. 1 та 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04 жовтня 1991 року з наступними змінами і доповненнями розяснено, що у спорах про поділ будинку в натурі, учасникам спільної часткової власності на будинок, може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідатиме розміру їх часток у домоволодінні, та можливості переобладнати будинок в ізольовані квартири з улаштуванням у кожній частині будинку окремих систем водопостачання, каналізації, опалення та газопостачання, оскільки поділ будинку на частини передбачає користування кожним із співвласників цих послуг окремо.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 9065/1057 від 06.02.2017 року, експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_9 запропоновано два варіанти виділу в натурі 29/100 частки в житловому будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою: вул. Полтавське шосе, 154, смт Пісочин Харківського району Харківської області, яка належить ОСОБА_1, без відступу від ідеальних часток співвласників, з максимальною ізоляцією співвласників один від одного та відповідними пропозиціями щодо переобладнання та визначення грошової компенсації власнику.

Висновок суду першої інстанції про те, що перший варіант виділу житлового будинку і надвірних будівель є прийнятним для застосування, оскільки частки співвласників не перерозподіляються, а відповідний поділ потребує здійснення меншої кількості переобладнань, і є менш затратний для співвласників будівлі,- відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання апелянтів на те, що висновок експерта, який покладений в основу оскаржуваного рішення, є неналежним доказом, оскільки він є неповним та викликає сумніви, - не приймаються до уваги колегією суддів та суперечить вимогам закону.

Доводи апеляційних скарг про відсутність технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири також не приймаються до уваги, оскільки будівельно-технічною експертизою встановлена можливість переобладнання будинку та відокремлення частини будинку із самостійним виходом. Крім того план будівлі та фототаблиці, які є додатками до висновку експерта, свідчать про те, що квартира №2 житлового будинку № 154, який знаходиться по вул. Полтавське шосе у смт Пісочин Харківського району Харківської області, має два входи, наявна технічна можливість для переобладнання його в ізольовані квартири (а.с.82, 84, 86).

Рішення суду в цій частині ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Разом з тим судом першої інстанції невірно проведений розподіл сум грошової компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачки з інших співвласників.

Так з урахуванням часток співвласників у праві спільної часткової власності стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає з відповідачки ОСОБА_4, яка є власником 21/50 частин спірного будинку, 1 272 грн., а з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як спадкоємців ОСОБА_6, з спільною часткою власності 29/100 частин, 878 грн., тобто по 439 грн. з кожного.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_1 не оскаржувалось і в апеляційній інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2018 року в частині стягнення грошової компенсації - змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію згідно з першим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9065/1057 від 06.02.2017 року зі ОСОБА_4 1 272 грн., з ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 439 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_10