Єдиний унікальний номер 448/747/17
Провадження № 2/448/186/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
25.06.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі Шегинській Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,
Представник ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» Василенко К.Ю. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 16.06.2015 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ПП «Укрриба» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №014013/4011/0000020, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «Subaru 2.5», реєстраційний номер НОМЕР_1.
Зазначає, що 10.02.2016 року о 20 год. 40 хв. на перехресті вулиць Сяйво-Широка в м.Львів відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного транспортного засобу марки «Subaru 2.5», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Subaru 2.5», реєстраційний номер НОМЕР_1.
Вказує, що постановою Мостиського районного суду Львівською області від 05.02.2016р. відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.
Стверджує, що відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №00184893 від 09.02.2016р. та умов Договору страхування №014013/4011/0000020 від 16.05.2015р. розмір страхового відшкодування склав 32 156, 09 грн., яке позивач ПрАТ «СК «Уніка» сплатив за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу.
З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Уніка» заподіяну шкоду в розмірі 32 156,09 грн. та сплачені судові витрати у розмірі 1600 грн.
Представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» - Волчек Н.М. в судове засідання не з'явилася, проте до початку судового засідання така подала клопотання, в якій позов підтримала повністю та просила суд справу розглядати без її участі за наявними документами, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Як передбачено ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Матеріалами справи встановлено, що Договором добровільного страхування наземного транспорту за №014013/4011/0000020 від 16.06.2015 року застраховано транспортний засіб марки «Subaru 2.5», реєстраційний номер НОМЕР_1. Предметом цього договору є майнові інтереси, які не суперечать закону та пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням вказаним транспортним засобом та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.
Пунктом 3.1.2 вказаного договору добровільного страхування наземного транспорту від 16 червня 2015 року передбачено, що одним із страхових ризиків вважається дорожньо-транспортна пригода.
Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 05.02.2016р. відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Зокрема, вказаною постановою судді встановлено, що 10.01.2016р. о 20:40 год. у м.Львові на перехресті вулиць Сяйво-Широка ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_2, під час руху транспортного засобу заднім ходом не забезпечив безпеки руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Subaru», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, спричинивши механічні пошкодження вказаному транспортному засобу.
Згідно ч 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.
Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, вказане судове рішення (постанова суду) є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно страхового акту №00184893 вказана подія, що мала місце 10.01.2016р. за участю транспортного засобу марки «Subaru», реєстраційний номер НОМЕР_1, кваліфікована як страховий випадок. Згідно Акту та умовами договору страхування виплаті страхового відшкодування підлягає сума 32 156, 09 грн.
Вказана сума була виплачена позивачем власнику транспортного засобу марки «Subaru 2.5», реєстраційний номер НОМЕР_1, - ПП «Укрриба», що підтверджується платіжним дорученням №004967 від 12.02.2016р.
Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином.
Згідно з ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (п.2) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Таким чином, добровільне страхування здійснюється між страхувальником і страховиком на основі договору, загальні умови якого визначаються правилами страхування.
Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У відповідності до вимог ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відповідно до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Виходячи з вказаних норм, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.
Враховуючи викладене та сукупність доказів у справі, суд дійшов висновку про те, що вина відповідача ОСОБА_1 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді встановлена, позивачем як страховиком здійснено страхове відшкодування потерпілому (страхувальнику - ПП «Укрриба»), у зв'язку з чим у позивача виникло право вимоги про стягнення з відповідача виплаченої суми страхового відшкодування.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1600 (одну тисячу шістсот) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до апеляційного суду Львівської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.В.Кічак
Рішення суду набрало законної сили «__»________________20__ р.

Суддя Ю.В.Кічак