Постанова

Іменем України

13 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 345/2641/15-ц

провадження № 61-19916св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - виконавчий комітет Луківської сільської ради

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Горблянського Я. Д., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Луківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати - ОСОБА_5 На день відкриття спадщини їй належало наступне спадкове майно: будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та земельний пай розміром 19,17 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості), який перебуває у колективному сільськогосподарському підприємстві «Дністер» у селі Лука Калуського району Івано-Франківської області згідно зі свідоцтвом про право на земельну частку (пай).

14 листопада 2013 року ОСОБА_5 зробила заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла ОСОБА_4 Він своєчасно вступив в управління та володіння спадковим майном, яким користується до цього часу. У видачі свідоцтва про право на спадщину Калуською районною державною нотаріальною конторою йому було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

04 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано право власності на спадкове майно за ОСОБА_4, а саме: на будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 в який входить: житловий будинок під літ. «А», літня кухня під літ. «Б», стодола під

літ. «В», сарай під літ. «Г», стайня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», убиральня під літ. «Є», сарай під літ. «Ж», ворота під № 1, огорожа під № 2-4, після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5; земельний пай розміром 19,17 в умовних кадастрових гектарах, який перебуває у колективному сільськогосподарському підприємстві «Дністер» у селі Лука Калуського району Івано-Франківської області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вступив у володіння спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5, яка склала на нього заповіт, подавши заяву в нотаріальну контору, та отримавши відмову через відсутність документів на майно, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно, наявність якого доведена.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_6 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження того, що майно, на яке просить визнати право власності позивач, належало спадкодавцю - ОСОБА_5 При цьому рішення суду можливо стосується прав та обов'язків ОСОБА_6 та інших спадкоємців, які не були залучені до участі у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що дійшовши висновку про можливу належність спірного будинку до колгоспного двору, та, що можливо є інші спадкоємці, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції) належним чином не дослідив матеріали справи, не надав належної правової оцінки усім доказам, які містяться в матеріалах справи.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від

04 серпня 2015 року в частині визнання права на домоволодіння № АДРЕСА_1 скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до виконавчого комітету Луківської сільської ради про визнання права власності на спадкове домоволодіння АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права на домоволодіння № АДРЕСА_1 мотивовано тим, що не залучивши ОСОБА_6 до участі в даній справі, і визнавши право власності в порядку спадкування на все згадане домоволодіння за ОСОБА_4, суд першої інстанції допустив істотне порушення норм процесуального і матеріального права.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

18 травня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року та залишити в силі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня

2015 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що при повторному апеляційному розгляді справи, суд апеляційної інстанції не дав оцінки та не дослідив письмові докази, наявні в матеріалах справи.

Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та не застосовано норми, які підлягають застосуванню.

03 липня 2017 року ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права на домоволодіння № АДРЕСА_1. В іншій частині рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року не оскаржується, а тому відповідно до положень статті 400 ЦПК України Верховним Судом не перевіряється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки Луківської сільської ради від 08 червня 2016 року № 495 ОСОБА_6, який не був залучений до участі у справі судом першої інстанції, з 1967 року зареєстрований у спірному домоволодінні АДРЕСА_1 та проживає там. В цій довідці зазначено, що назване домоволодіння віднесено до суспільної групи господарства - «колгоспний двір», і наведено перелік осіб, які там раніше проживали і були зареєстровані. Зокрема, вказано, що головою цього двору був ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є тестем ОСОБА_6

Згідно змісту оглянутих в засіданні апеляційного суду погосподарських книг Луківської сільської ради за 1950-1952 роки, 1955-1957 роки, 1967-1970 роки, 1986-1990 роки, головою названого двору був ОСОБА_7, який є членом колгоспу імені Леніна (а. с. 94-103). Робота ОСОБА_7 як колгоспника з

1950 року по 1985 рік, тобто до призначення пенсії, відображена також у записах в книзі обліку трудового стажу колгоспника, виписка з якої долучена до матеріалів справи.

Членом згаданого вище колгоспу з 1970 року по 1990 рік був й ОСОБА_6 Про це вказано у довідках Луківської сільської ради від 05 та 19 квітня

2017 року, в яких в якості підстави їх видачі міститься посилання на відповідні розрахункові книги та відомості вироблених ОСОБА_6 трудоднів.

Отже, вирішення питання про право власності на домоволодіння № АДРЕСА_1 зачіпає права та інтереси ОСОБА_6, який не був залучений до участі у справі.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій)суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції питання про залучення до участі у справі ОСОБА_6 не вирішувалося. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання про залучення до участі у справі осіб, права та інтереси яких зачіпаються, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання права на домоволодіння № АДРЕСА_1.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від

28 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права на домоволодіння № АДРЕСА_1 - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до виконавчого комітету Луківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання права на домоволодіння № АДРЕСА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська