Справа № 712/9032/18
Провадження № 4-с/712/65/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Ніколаєнко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на дії державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси в інтересах ОСОБА_2 із скаргою на дії державних виконавців Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_3, посилаючись на те, що 24.07.2018 року було отримано листа простою кореспонденцією з постановою державного виконавця Оніщенко Н.С. від 18.07.2018 року про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні № 46652131, відкритого згідно виконавчого листа № 2/712/512/14 виданого 22.01.2015 року апеляційного суду Черкаської області про звернення стягнення на земельну ділянку і житловий будинок, розташований по вул. С. Волкова, буд. 80, м. Черкаси, який в рівних частинах ? належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та шляхом продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з прилюдних торгів, в межах процедури, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаржник вважає дії державного виконавця неправомірними та протиправними, виходячи з наступного.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року, яким прямо встановлена наявна заборона на звернення стягнення на іпотечне майно і не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті.

Оскільки нерухоме майно боржника було віддано в іпотеку як забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань в іноземній валюті то воно підпадає під дію зазначеного Закону і на час дії наведеного закону виконавчі листи та рішення судів щодо звернення стягнення на таке майно не виконуються.

Скаржник неодноразово у 2015 - 2017 року звертався до Соснівського ВДВС з вимогами повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з наявною встановленою законом заборону щодо звернення стягнення на майно а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року, однак належних реакцій від ДВС не було.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Це житлове майно використовується як місце постійного проживання скаржника, що підтверджено зазначеним у виконавчих документах та у матеріалах виконавчого провадження; направленням державною виконавчою службою процесуальних документів саме на цю адресу; особисто скаржник підтвердив у скарзі, зазначивши вказану адресу, як місце свого проживання.

Загальна площа нерухомого житлового майна боржника, яким він володіє на праві приватної власності складає 128,6 кв.м., що підтверджено копією Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.01.2010 року, номер витягу 25118303.

Вище наведеним Законом про мораторій встановлено загальну площу для житлового будинку, якою володіє боржник, що не може перевищувати 250 кв. м., тому у суду першої інстанції є фактичні дані та відповідно підстави для задоволення скарги.

Скаржник вважає, що дії державного виконавця щодо призначення експерта для участі у виконавчому провадженні за для підготовки документів на реалізацію зазначеної ? частини домоволодіння - є штучне примушування особу боржника до дій, які не є для нього обовязковими, зокрема: вимушено здійснювати захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з даною скаргою, чим спричиняються збитки і часу, і коштів і зайвими хвилюваннями.

Скаржник вважає, що державний виконавець зобовязаний діяти з дотриманням положень ЦПК України та усвідомлювати відповідальність та несе ризик настання наслідків із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій - за штучне створення спірних правовідносин, вирішення яких потребує звернення до суду, однак які повинні вирішуватись у відповідності до вимог п. 9 ч. 1 ст. 37 зазначеного закону - простими діями державного виконавця шляхом повернення виконавчих документів стягувану.

Просить суд визнати дії державного виконавця Соснівського відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в особі головного державного виконавця Оніщенко Н.С. щодо призначення експерта для участі у виконавчому провадженні № 46652131, відкритого згідно виконавчого листа № 2/712/512/14 виданого 22.01.2015 року апеляційним судом Черкаської області про звернення стягнення на земельну ділянку і житловий будинок, розташований по вул. С.Волкова, буд. 80, м. Черкаси, який в рівних частинах ? належить ОСОБА_4М та ОСОБА_2 шляхом продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з прилюдних торгів, в межах процедури, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження» - неправомірними та протиправними. Зобовязати Соснівський відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в особі головного державного виконавця ОСОБА_3 поновити порушене право скаржника ОСОБА_2 шляхом повернення, виконавчого документу № 2/712/512/14 виданого 22.01.2015 року Соснівським районним судом м. Черкаси стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України у звязку з наявною встановленою законом заборону щодо звернення стягнення на вказане домоволодіння. Задовольнити клопотання щодо зупинення виконавчого провадження 46652131, виданого 22.01.2015 року апеляційним судом Черкаської області про звернення стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на земельну ділянку і житловий будинок, розташований по вул. С. Волкова, буд. 80, м. Черкаси, ? частини домоволодіння якого належить ОСОБА_2- на час розгляду даної справи до отримання остаточного рішення у справі.

В судове засідання представник скаржника ОСОБА_1 не зявилася, скерувала до суду заяву про проведення судового засідання без участі скаржника та його представника.

Представник Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд скарги без його участі. Також скерував до суду відзив, який приєднаний до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, за результатами розгляду справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності, тощо.

Згідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Так, матеріалами справи встановлено, що у провадженні Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження № 46652131 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/712/512/14 виданого 22.01.2015 року апеляційним судом Черкаської області про звернення стягнення на земельну ділянку і житловий будинок, розташовані по вул. С. Волкова, 80 в м. Черкаси, які належать ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на прав спільної власності, шляхом продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з прилюдних торгів в межах процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що скаржник неодноразово звертався до Соснівського ВДВС з вимогами повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з наявною встановленою законом заборону щодо звернення стягнення на майно, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

18.07.2018 року постановою головного державного виконавця Соснівського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області призначено ОСОБА_5, яка має сертифікат, виданий 21.11.2016 року за № 908/16, виданий Фондом державного майна (строк дії до 21.11.2019 року) експертом у виконавчому провадженні з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих документів стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Таким чином, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ЧООБТІ» від 28.01.2010 року, номер витягу 25118303, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві приватної власності належить по ? частині житлового будинку № 80 по вул. Сержанта Волкова в м. Черкаси на підставі свідоцтва про право власності САС 452320 від 14.12.2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що даний будинок використовується як постійне проживання позичальника, що підтверджено зазначеним у виконавчих документах, а саме направлення державною виконавчою службою процесуальних документів здійснювалося на адресу: м. Черкаси, вул. Сержанта Волкова, 80. Також, дана адреса зазначається скаржником в поданій скарзі на дії державного виконавця.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про інше місце проживання, ніж те, що вказано у виконавчих листах, в скарзі, у заяві до Соснівського ВДВС.

Однак, необхідно відзначити, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно розмір загальної житлової площі становить 128,6 кв.м., проте загальна площа будинку становить 373,2 кв.м., що суперечить вищевказаним вимогам закону.

Таким чином, оскільки загальна площа будинку, який знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Сержанта Волкова, 80, становить 373,2 кв.м., суд приходить до висновку, що скарга представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Доводи в скарзі стосовно того, що загальна площа будинку становить 128,6 кв.м. та не перевищує 250 кв.м., не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно загальна площа будинку становить 373,2 кв.м.

Отже, посилання представника скаржника на те, що загальна площа будинку становить 128,6 кв.м. не відповідає дійсності, оскільки вказує житлову площу будинку, а не загальну, як того вимагає Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого загальна площа нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-453 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скаргиОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на дії державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_3

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом 15 днів.

Головуючий: