Ухвала

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 487/3409/17

провадження № 61-36212ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до комунального виробничого підприємства з організації харчування у начальних закладах міста Миколаєва про скасування наказів та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до комунального виробничого підприємства з організації харчування у начальних закладах міста Миколаєва (далі - КВП з організації харчування у начальних закладах міста Миколаєва) про скасування наказів та поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що з 03 грудня 2002 року ОСОБА_4 працювала на КВП з організації харчування у начальних закладах міста Миколаєва на посаді кухаря ІV розряду у шкільних їдальнях та харчоблоках дитячих навчальних закладів. У період роботи з жовтня 2016 року вона неодноразово за наказами по підприємству переміщувалася з одного навчального закладу до іншого та була притягнута до дисциплінарної відповідальності.

Наказом від 24травня 2017 року № 49к, у який були внесені зміни за наказом від 26 травня 2017 року № 50к, позивач була звільнена на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на працівника трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, оскільки порушень дисципліни не здійснювала, а накази винесені з мотивів упередженості, ОСОБА_4 просила скасувати наказ від 24 травня 2017 року № 49к про її звільнення, наказ від 26 травня 2017 року № 50к про внесення змін до наказу від 24 травня 2017 року № 49к щодо дати його складення, а саме замість «24 травня 2017 року» вважати «26 травня 2017 року» та поновити її на роботі на посаді кухаря в харчоблоці дитячого навчального закладу

№ 139 міста Миколаєва, зобов'язати відповідача внести запис про скасування запису від 26 травня 2017 року № 36 у трудовій книжці.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 лютого

2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що до позивача адміністрацією було застосовано більш суворе стягнення у вигляді звільнення, після застосування попередніх дисциплінарних стягнень, та вчинення нею нового проступку, пов'язаного з порушенням своїх трудових (посадових), технологічних функціональних обов'язків та вимог посадової інструкції кухаря, з яким позивача особисто ознайомлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і передати справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Судами встановлено, що з 03 грудня 2002 року ОСОБА_4 знаходилася у трудових відносинах з КВП з організації харчування у начальних закладах, де працювала на посаді кухаря ІV розряду у шкільних їдальнях та харчоблоках дитячих навчальних закладах міста Миколаєва. До її обов'язків входило: безпосереднє підпорядкування завідувачу виробництвом чи шефу-кухарю відповідного підрозділу; готування блюд визначеної складності; дотримання технології приготування страв та кулінарних виробів; підтримання харчоблоку в належному санітарному стані; дотримання діючої інструкції, Правил внутрішнього трудового розпорядку.

За період роботи ОСОБА_4 за наказами керівника підприємства переміщувалася у його підрозділи, що знаходилися в різних шкільних та дитячих навчальних закладах. У тому числі, у зв'язку зі скаргами керівників навчальних закладів, шефів-кухарів цих підрозділів, які надходили щодо невиконання позивачем обов'язків кухаря, недотримання санітарних норм на харчоблоку.

Підставою для звільнення ОСОБА_4 із займаної посади стало притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани відповідно до наказів від 15 грудня 2016 року № 276-к та

від 13 січня 2017 року № 6-к, а також порушення трудової і технологічної дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог нормативних актів, пунктів 3.8, 3.9 Посадової інструкції кухаря, надходження систематично скарг, доповідних від керівників структурних підрозділів, в яких вона працювала та інших співробітників, створення конфліктних ситуацій.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно та точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана; 2) звільнення.

Пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення тягне за собою розірвання за ініціативою власника трудового договору який було укладено на невизначений термін.

При цьому, систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову, тобто за одноразове порушення трудової дисципліни, незалежно від його тяжкості, звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП не допускається. Звільнення за зазначеною підставою є крайнім заходом, тобто власник вправі звільнити працівника, якщо вжиті до нього раніше заходи дисциплінарного стягнення не спричиняють ніякого впливу.

Відповідно до роз'яснень викладених у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті40 КЗпП України, чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, та врахувавши, що позивач була двічі притягнута протягом року до дисциплінарної відповідальності за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов'язання відповідача внести запис про скасування запису від 26 травня 2017 року

№ 36 у трудовій книжці (про звільнення позивача), як похідної вимоги від вимоги про поновлення на роботі.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до комунального виробничого підприємства з організації харчування у начальних закладах міста Миколаєва про скасування наказів та поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва

від 22 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2018 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк