22-ц/775/545/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 серпня 2018 року Єдиний унікальний номер 222/174/18

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Володарського районного суду Донецької області від 7 червня 2018 року, у складі судді Доценко С.І., повний текс рішення складений 12 червня 2018 року,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

30 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк), звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 41220,05 грн. за кредитним договором № б/н від 21 травня 2009 року, яка складається із заборгованості за кредитом 2726,17 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 36054,83 грн., штрафів в сумі 500 грн.(фіксована частина) та 1939,05 грн. (процентна складова), а також у відшкодування судових витрат 1762,00 грн.

В обґрунтування позову Банк зазначив, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяла на себе зобов'язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. В порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов'язання, в наслідок чого станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 41220,05 грн.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 7 червня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість за кредитним договором б/н від 21 травня 2009 року, яка виникла станом на 31 грудня 2017 року за тілом кредиту в сумі 2872 грн. 14 коп., несплачені проценти на поточну заборгованість 145 грн. 97 коп. та судовий збір в сумі 122 грн.81 коп., а всього 2994 грн.95 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками по користуванню кредитом, нарахованих штрафів скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку до ОСОБА_1 в цій частині задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що суд належним чином не перевірив доводів, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строку дії кредитної картки.

Відповідач неодноразово отримувала платіжні картки, остання з яких мала термін дії до останнього дня 10.2017 року, тобто до 31 жовтня 2017 року. Враховуючи правову позицію ВСУ, яка викладена в постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, вважає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня картки, тобто 31 жовтня 2017 року, а банком подано позовну заяву до суду в лютому 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Щодо підвищення відсоткової ставки, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 13 січня 2014 року підписала Анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом Банку від 6 березня 2010 року. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 1 вересня 2014 року та 1 квітня 2015 року, та заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Більш того, після підвищення процентної ставки Відповідач активно користується карткою, що свідчить підтвердженням прийняття діючих умов договору.

При зверненні до суду з позовом у Банка була відсутня достовірна інформація за якою на час проведення антитерористичної операції проживав відповідач, та не мав підтверджуючих документів для прийняття рішення про зупинення нарахування штрафних санкцій. А відповідач не зверталась до Банку з метою списання штрафних санкцій.

Відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача ОСОБА_1, яка належним чином повідомлена про, дату час і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення про дату, час і місце розгляду справи, телефонограмою, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 1441 (а.с. 262, 263).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, однак відповідно до положень ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача - Шишелова Н.В. пояснила, що у позивача виникла заборгованість за процентами на поточну заборгованість 145,97 грн. та на прострочену заборгованість 35908,86 грн., на що суд не звернув уваги. Позивач у встановлений законом строк позовної давності звернувся до суду з даним позовом, оскільки остання кредитна картка, яку отримала відповідач, діяла до 31 жовтня 2017 року, а Банк звернувся до суду з позовом у лютому 2018 року. Право Банку на односторонню зміну відсоткової ставки передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг та про зміну Тарифу відповідач була проінформована SМS - повідомленням на номер мобільного телефону, зазначеного у договорі, а також шляхом розміщення на сайті Банку. Крім того Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено інформування позичальника про зміну Тарифів шляхом надання виписок по картковому рахунку, які відповідач зобов'язана була отримувати. Остання користувалася кредитним лімітом після підвищення відсоткової ставки, що свідчить про те, що вона погодилась з підвищенням відсоткової ставки. Пояснила також, що Банк не змінював строк повернення кредиту, пояснити правомірність застосування судом п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг на які послався суд у рішенні не може, оскільки вказаним пунктом врегульовано сплату відсотків за пільговою процентною ставкою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача- Шишелової Н.В., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду в частині стягнення відсотків та штрафів скасувати і позов в цій частині задовольнити повністю, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «ПРИВАТБАНК» 21 травня 2009 року ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку і визнала, що зазначена заява, разом із Пам'яткою клієнта та, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, встановленими Банком становлять договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомлена із зазначеними умовами кредитування під підпис 01 травня 2009 року та після отримання нової картки 13 січня 2014 року.

Суд вважав доведеним, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» виникли кредитні договірні правовідносини, за якими за умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит в сумі встановленого кредитного ліміту (який збільшений) 3000 грн. на платіжну картку «Універсальна 55 днів», зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,5% за місяць.

Згідно виписки по рахунку, розрахунку заборгованості, з яким погодився суд, відповідач користувалася кредитними коштами, та з 30 червня 2014 року виникла поточна заборгованість за кредитом в сумі 145,97 грн. В подальшому заборгованість за процентами погашалась за рахунок списання цих коштів в рахунок погашення заборгованості. Процентна ставка на поточну заборгованість до 01 вересня 2014 року відповідає узгодженій - 30%. З 01 вересня 2014 року процентна ставка збільшилась до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року - до 43,20 % .

Частково задовольняючи позовні вимогу банку, суд виходив з доведеності неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань та виникнення у останньої заборгованості за кредитним договором, яка на 31 грудня 2017 року складається із заборгованості за тілом кредиту - 2726,17 грн., несплачених процентів на поточну заборгованість 145,97 грн., а всього 2872,14 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів на прострочену заборгованість в сумі 35908,86 грн., суд виходив з того, що прострочена заборгованість за кредитом виникла з 30 червня 2014 року та з моменту виникнення не погашалась, останній платіж по кредиту в сумі 140 грн. був зроблений 25 червня 2014 року, а позивач звернувся із позовом лише 02 лютого 2018 року.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності щодо звернення з вимогами про стягнення простроченої заборгованості за процентами, про застосування якого заявлено відповідачем, право на яке у позивача виникло на 91 день після несплати відповідачем обов'язкових платежів.

Суд прийшов також до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості по судовому штрафу 2439,05 грн., оскільки відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, а для стягнення неустойки (пені) встановлено спеціальна позовна давність в один рік, яка на момент звернення з позовом 02 лютого 2018 року уже спливла. Окрім того на відповідача, яка проживає в зоні проведення антитерористичної операції, поширюється дія ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З такими висновками апеляційний суд не може погодитись повністю з наступних підстав.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доками вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Як встановлено судом першої інстанції та це підтверджується матеріалами справи, 21 травня 2009 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Умови), ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву (а.с. 7).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з відповідачем були узгоджені умови кредитування, а саме, що пільговий період кредитування до 55 днів кожної дати, строк внесення платежів до 25 числа наступного за звітним. Базова ставка за користування кредитом 2.5% на місяць. Обов'язковий щомісячний платіж складає 7% від заборгованості (але не менш ніж 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту становить: пеня 1-0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+50 грн. одразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; пеня 2 - 0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+100 грн. одразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідач ознайомлений із зазначеними умовами кредитування під підпис 01 травня 2009 року та після отримання нової картки 13 січня 2014 року. (а с. 8, 167).

Таким чином, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір без номеру від 21 травня 2009 року, на умовах, викладених у довідці про умови кредитування із використанням кредитної картки «Універсальна 55», відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з базовою процентною ставкою - 2,5 % на місяць, яка нараховується на суму кредитного ліміту із розрахунку 360 днів на рік, або 30,00% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_1 зобов'язання по виконання умов договору не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості.

За представленим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 31 грудня 2017 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 41220,05 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2726,17 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 36054,83 грн., заборгованості по судовим штрафам 2439,05 грн. (а.с.5, 6).

Відповідно до Умов банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. (п. 3.1).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та даних по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1, протягом дії договору були надані кредитні картки: №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 - з терміном дії до 10.2017 року (а.с. 71 - 77, 161 -168).

Зі справи вбачається, що обставини щодо укладення кредитного договору від 21 травня 2009 року та отримання кредитної картки № НОМЕР_4 відповідачем не спростовуються та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_1 особисто засвідчувала при укладанні договору, випискою по картковому рахунку, анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.7,15, 16, 168 ).

Клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачені договором (п.6.5 Умов).

Із заяви позичальника, Умов випливає, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії виданій ОСОБА_1 картки № НОМЕР_4, сплив 31 жовтня 2017 року.

Сторони не погоджували графік платежів, отже повну заборгованість за умовами даного кредитного договору відповідач мала сплатити до 31 жовтня 2017 року.

Зі справи також вбачається, що останній платіж по картці був здійснений відповідачем 25 червня 2014 року у сумі 140,00 грн., який не відповідає умовам кредитного договору, оскільки сторони передбачили, що обов'язковий щомісячний платіж складає 7% від заборгованості.

До суду позивач звернувся 30 січня 2018 року ( згідно поштового відбитку а.с. 23).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, враховуючи приписи ст.257 ЦПК України, позивач не пропустив строки для пред'явлення вимог про стягнення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем в суді першої інстанції (а.с.43 - 45).

ОСОБА_1 не заперечувалось про наявність у неї права на користування кредитною карткою до жовтня 2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки.

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання з 25 червня 2014 року, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність заборгованості у відповідача перед позивачем та про стягнення відповідної заборгованості.

З урахуванням викладених обставин, висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 2726,17 грн., яка складається з поточної та простроченої заборгованості відповідно 2660,53 грн. та 65,64 грн., ґрунтуються на нормах матеріального права та підтверджуються належними доказами.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині зміні, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 21 травня 2009 року між сторонами існували кредитні правовідносини, які передбачали виконання боржником певних дій по поверненню кредитних коштів та оплаті процентів за користування наданим кредитом за кредитною карткою з кінцевим строком дії - жовтень 2017 року.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За умовами договору, що перевіряється, погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного наступного місяця, а тому, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання (а.с.8).

Оскільки строк дії картки встановлений до жовтня 2017 року і наступний місячний платіж ОСОБА_1 повинна була внести до 25 червня 2014 року, який вона здійснила не в повному обсязі (в подальшому перестала виконувати свої зобов'язання за кредитним договором), а з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся 30 січня 2018 року, то висновок суду першої інстанції про пропуск банком трирічного строку позовної давності щодо стягнення простроченої заборгованості за процентами, право на яке у позивача виникало на 91 день після несплати відповідачем обов'язкових платежів, не ґрунтується на нормах матеріального права та умовах укладеного кредитного договору.

Кредитна карта на ім'я ОСОБА_1 була діючою до жовтня 2017 року, а тому обов'язок відповідача по виконанню умов кредитного договору, за відсутності даних про розірвання цього договору, залишався до вказаної дати.

Пункт 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якого суд дійшов висновку, що будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91-дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченою, не містить таких положень.

З огляду на наведене вище, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в об'ємі заявлених позовних вимог, та приходить до висновку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Враховуючи строк звернення позивача з даними вимогами до суду (30 січня 2018 року) та строк дії картки (31 жовтня 2017 року), розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом необхідно провести за період з 30 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року, що становить 1005 днів у наведеному вище періоді.

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитом в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися: в період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, виходячи з процентної ставки 34,80 річних, з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року - 43,20 % річних (а.с.5, 6).

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за межами строків позовної давності та за підвищеною процентною ставкою з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року, є необґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч .4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Дослідивши наданні позивачем Умови та правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнята до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами (п.1.1.3.2.4, п.1.1.3.1.9) встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не була у встановленому законом порядку проінформована банком про зміну з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року тарифного плану та на те, що позивач безпідставно, в односторонньому порядку та без її згоди змінив розмір фіксованої процентної ставки (а.с. 43 - 45).

Таким чином, долучені позивачем виписки по картковому рахунку щодо зміни розміру процентної ставки, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання такої інформації відповідачем.

З 01 вересня 2014 року відповідач не здійснювала платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом за новими тарифним планом, а тому доводи апеляційної скарги, що остання була належним чином повідомлена про зміну умов обслуговування рахунку, активно користувалась платіжною карткою, є неспроможними.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 30 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року підлягає коригуванню, виходячи із 30% ставки на рік згідно умов договору та в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

При цьому, заборгованість по процентам визначається в розмірі 2283,17 грн. та розраховується наступним чином: 2726,17 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсотків) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно п.2.1.1.12.6 умов і правил надання банківських послуг) х 1005 (кількість днів за період з 31 січня 2015 року по 31 квітня 2017 року - строк дії картки).

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 листопада 2017 року (після закінчення строку дії картки) до 31 грудня 2017 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 жовтня 2017 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 31 жовтня 2017 року, відповідач мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2017 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18 про те, що після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку щодо зміни рішення Володарського районного суду Донецької області від 07 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом, та визначення заборгованості по процентам за період з 30 січня 2015 року до 31 жовтня 2017 року в розмірі 2283,17 грн.

З урахуванням зміни розміру процентів, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 травня 2009 року визначається в сумі 5009,34 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 2726,17 грн. та заборгованості за процентами - 2283,17 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає на території населеного пункту (Донецька область Нікольський район, с. Новороманівка), визначеному у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу та пені через встановлення мораторію на нарахування штрафу та пені.

Доводи апеляційної скарги в частині невідповідності рішення суду про відмову у задоволенні позову про стягнення штрафу нормам матеріального закону закону, є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов банку задоволено на 12,15% (5009,34 х 100 : 41220,05), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 214,08 грн. (1762 х 12,15%) та у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції 321,12 грн. ( 2643 х 12,15%), а всього з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відшкодування судового збору підлягає стягненню 535,20 грн.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що судом були порушені норми матеріального права, що на виконання ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 7 червня 2018 року в частині стягнення заборгованості за кредитом, за процентами та судового збору змінити.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості за кредитом, за процентами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОК 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 21 травня 2009 року, станом на 31 жовтня 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом 2726 (дві тисячі сімсот двадцять шість) гривень 17 копійок, за процентами 2283 (дві тисячі двісті вісімдесят три) гривні 17 копійок та у відшкодування судового збору 535 гривень 20 копійок.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Г.Л.Гаврилова

Л.М.Кочегарова

Повний текст постанови складено 06 серпня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко