Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 752/11116/14-ц

провадження № 61-21335св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, у складі головуючого судді Новак А. В., від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Поливач Л. Д., від 25 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 серпня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 155 540, 00 доларів США строком до 04 серпня 2026 року, зі сплатою 14,0 процентів річних. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 лютого 2009 року до кредитного договору за № 00 від 04 серпня 2008 року графік погашення кредитної заборгованості було викладено у новій редакції. З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору 04 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язався у повному обсязі відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність боржника та поручителя є солідарною. Станом на 26 травня 2015 року кредитна заборгованість визначена банком у розмірі 126 016, 30 доларів США, заборгованість зі сплати процентів - 37 302, 41 долари США, а всього загальна заборгованість розрахована у сумі 163 318, 71 доларів США. Крім того, станом на 26 травня 2015 року заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 114 125, 22 грн, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення процентів становить 195 655, 33 грн, а всього - 309 780, 55 грн, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку із відповідачів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто у солідарному порядку на користь банку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 163 318, 71 доларів США та 309 780, 55 грн пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку. Місцевий суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Розрахунки банку відповідача не спростовані.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували відсутність доказів видачі кредитних коштів, відсутність первинних бухгалтерських документів, не прийняли до уваги розбіжності між наданими розрахунками заборгованості та не прийняли до уваги той факт, що додаткова угода до договору поруки сфальсифікована, так як містить підроблений підпис заявника.

20 лютого 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

13 грудня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

10 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 04 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 155 540, 00 доларів США строком до 04 серпня 2026 року, зі сплатою 14,0 процентів річних.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 лютого 2009 року до кредитного договору за № 00 від 04 серпня 2008 року графік погашення кредитної заборгованості було викладено ц новій редакції.

На забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору 04 серпня 2008 року між та банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язався у повному обсязі відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором.

07 травня 2014 року банк направив відповідачам вимогу від 24 квітня 2014 року, в якій вказано про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконувала і станом на 26 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 163 318, 71 доларів США, яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту у сумі 126 016, 30 доларів США, заборгованість зі сплати процентів у сумі 37 302, 41 долари США.

Станом на 26 травня 2015 року заборгованість зі сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 11 412, 22 грн, заборгованість зі сплати пені за несвоєчасне погашення процентів становить 195 655, 33 грн, а всього 309 780, 55 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала. Суди врахували, що умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку порушення його умов позичальником. З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором із позичальника та поручителя.

Посилання заявника на відсутність первинних бухгалтерських документів, розбіжність між наданими розрахунками заборгованості та на те, що він не підписував додаткову угода до договору поруки є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять розрахунок заборгованості боржника, правильність якого відповідачами при розгляді справи не спростована, крім того заявник не скористався правом заявити клопотання про витребування необхідних на його думку бухгалтерських документів чи про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи. Також заявником не спростовано факт отримання ОСОБА_2 кредиту від ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, особа, яка оспорює факт підписання правочину, має звертатись до суду із вимогою про визнання цього правочину недійсним. Разом з цим, ОСОБА_3 до суду із таким позовом не звертався.

За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводи касаційної скарги щодо скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог відносно ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки судові рішення у цій частині є правильними та відповідають вимогам закону. Крім того, ОСОБА_2 не скористалась правом на касаційне оскарження ухвалених у справі судових рішень і не уповноважувала ОСОБА_3 на оскарження ухвалених у справі судових рішень від її імені.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта