Справа № 357/3369/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку спрощеного провадження)

08 червня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубановська І. Д. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія Інгострах»

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Інгострах», в якій він просив: стягнути із публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Інгострах» на свою користь 10 000 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 4 651,50 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязання та судові витрати по справі,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року до суду надійшов вищезазначений позов.

Свою позицію позивач виклав в позовній заяві (а.с. 1-2) та відповіді на відзив (а.с. 75), в яких посилався на те, що між ним та відповідачем укладений договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNHEJL-14B80FQ від 08.12.2014 року, предметом якого є страхування майнових інтересів на випадок не передбачених фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником роботи.. Страхова сума за договором страхування становить 10 000 грн. Відповідно до договору під втратою постійного місця роботи розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативи роботодавця лише у випадках: реорганізації, ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників.

15.04.2016 року його звільнено з роботи на підставі пп. «г» п. 64 Постанови Кабінету міністрів України від 9.07.1991 року № 114 «про затвердження положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», наказ від 14.04.2016 року №148-0, через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі, що є страховим випадком відповідно до договору страхування, про що повідомлено відповідача у встановленому порядку та в обумовлені строки. Проте у відповідь на його адресу надійшов лист від відповідача в якому зазначено, що проходження служби в підрозділах податкової міліції не є трудовими правовідносинами, а його звільнення не є звільнення з ініціативи власника, тому у виплаті страхової суми відмовлено.

Він категорично не погоджується із рішенням відповідача, оскільки страховику були відомі усі дані щодо місця його роботи, тому підставою відмови у виплаті страхового відшкодування не може бути обставина, пов'язана з місцем роботи, так як від моменту укладення договору, протягом його дії і до часу звільнення, статус особи позивача, який працює у підрозділі податкової міліції, був незмінним.

За таких обставин відповідач, також зобов'язаний понести майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а саме сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.07.2016 року по 01.03.2018 року, що за його розрахунками становить 4 651,50 грн.

В свою чергу, позиція відповідача викладена у відповіді на позов (а.с. 32-36), в якому він посилався на те, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки звільнення позивача з податкової міліції в запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік за п. 64, пп. «г» (через скорочення штатів) не являється страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених в п. 5.1, 5.2 Договору страхування № DNHEJL-14B80FQ від 08.12.2014 року. При цьому предявляючи позов, позивач не врахував положення п. 3.10 договору, за яким сума страхового відшкодування виплачується з урахуванням податку на доходи фізичної особи.

10.04.2018 року відкрите провадження по справі та призначене судове засідання для розгляду справи по суті.

26.04.2018 року судовий розгляд відкладений на іншу дату, в звязку із клопотанням позивача.

21.05.2018 року судовий розгляд відкладений на іншу дату, в звязку із тим, що у відповідача не закінчився строк із яким він має право звернутися до суду із запереченнями.

08.06.2018 року суд розглянув справу без участі учасників справи, оскільки вони звернулися із заявами про розгляд справи без їх участі.

В судовому засіданні суд дослідив матеріали справи та видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

В ході розгляду справи судом встановлено наступне.

08.12.2014 року сторони уклали договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNHEJL-14B80FQ (далі Договір страхування).

За умовами зазначеного договору сторони погодили наступне: страховик зобовязався у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах передбачених цим договором, а страхувальник зобовязується сплачувати страховику страхові платежі та виконувати інші умови цього договору (п. 4.2 Договору страхування); страховим випадком за цим договором є понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи (п. 5.1 Договору страхування); під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 5.2 Договору страхування); цей договір діє 12 місяців з 02.01.2015 року по 01.01.2016 року включно (але не більш ніж сплачує мий період), при цьому договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика, цей договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів та коли жодна із сторін не заявила про відмову в його продовженні (п. 5.3 Договору страхування); страхова сума за договором становить 10 000 грн., страховий платіж 240 грн. франшизи 0 % (п. 7 Договору страхування); цей договір укладено на підставі усної заяви страхувальника, страхувальник ознайомлений з «Правилами добровільного страхування фінансових ризиків» (нова редакція) та умовами страхування, умови страхування (стор. 2) є невідємною частиною цього договору (п. 9 Договору страхування).

Згідно до п. 1.1.2 Умов страхування до Договору страхування від нещасних випадків № DNHEJL-14B80FQ від 08.12.2014 року (далі Умови страхування) страховик зобовязаний протягом двох робочих днів, з моменту отримання письмової заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страхування страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк та в порядку, передбаченому Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхової суми (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається розміром подвійної облікової ставки НБУ (денних відсотків) на день оплати від суми заборгованості, за кожен день порушення чи невиконання грошових зобовязань.

Згідно п. 3.4 Умов страхування страховик протягом 30 робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п. 3.3 Умов страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом.

Відповідно до п. 3.5 Умов страхування у разі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування страховик здійснює таку виплату протягом пяти робочих днів після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом.

Позивачем здійснювались страхові платежі за Договором страхування 14.02.2016 року, 06.03.2016 року, 09.04.2016 року, 06.12.2015 року, 06.11.2015 року, 14.09.2015 року, 05.08.2015 року, 05.07.2015 року, 05.06.2015 року, 02.03.2015 року, 06.02.2015 року, 02.01.2015 року в розмірі 20 грн. кожна.

Згідно наказу Головного управління ДФС у Київській області № 145-0 від 14.04.2016 року позивача звільнено з посади та податкової міліції 15.04.2016 року в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п. 64 пп. «г» (через скороченням штатів).

15.04.2016 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку.

Згідно страхового акту № Z163FPB7000078 від 15.04.2016 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки його звільнення кваліфікується не як страхова подія, так як не входить до переліку подій зазначених у п. 5.1, 5.2 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків.

Зазначені обставини справи підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Будь-яких інших доказів, з яких можуть випливати інші обставини справи, крім тих, які встановлені судом, сторонами не надано.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відносини, що склались між сторонами ґрунтуються на договорі страхування та регулюються Законом України «Про страхування» та ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Одним з різновидів договорів є договір страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами Договору сторони погодили, що страховик у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах передбачених цим договором, а страхувальник зобовязується сплачувати страховику страхові платежі та виконувати інші умови цього договору (п. 4.2 Договору); страховим випадком за цим договором є понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи (п. 5.1 Договору); під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 5.2 Договору); страхова сума за договором становить 10 000 грн., франшизи 0 % (п. 7 Договору).

Позивач добросовісно виконував умови Договору та сплачував страхові платежі.

Будь-яких нарікань щодо наявності порушень умов Договору з боку позивача, відповідачем не заявлялось.

Його заперечення зводяться до того, що виплата страхового відшкодування є неможливою, оскільки звільнення позивача з податкової міліції в запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік за п. 64, пп. «г» (через скорочення штатів) не являється страховим випадком.

Вказане він обґрунтовував тим, що проходження позивачем служби врегульоване спеціальним законодавством, а отже не являється роботою за трудовим договором у розумінні ст. 21 КЗпП України, відтак звільнення позивача із служби в податковій міліції не входить до переліку подій, зазначених в п. 5.1, 5.2 Договору страхування № DNHEJL-14B80FQ від 08.12.2014 року.

Однак, суд не може погодитись з вказаним твердженням, оскільки згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року за № 8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, повязаних із спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу.

Згідно копії трудової книжки (а.с. 7) позивач оформлений на службу до податкової міліції наказом МУ ДПСУ від 01.08.2007 року № 539.

В свою чергу, положення спірного договору не містять вказівки на те, що дія договору не поширюється на звільнення із служби в міліції та те, що звільнення в звязку із скороченням штатів має відбутись саме на підставі відповідних норм КЗпП України.

Отже, суд дійшов до переконання, що відмова у здійсненні виплати страхового відшкодування є порушенням умов укладеного сторонами Договору.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк та в порядку, передбаченому Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхової суми (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається розміром подвійної облікової ставки НБУ (денних відсотків) на день оплати від суми заборгованості, за кожен день порушення чи невиконання грошових зобовязань.

Тобто, в звязку з тим, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування він має сплатити пеню за період з 01.07.2016 року по 01.03.2018 року в розмірі подвійної ставки НБУ.

Наведений в позовній заяві розрахунок заборгованості за пенею відповідає вимогам закону.

Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути із відповідача на користь позивача 10 000 грн. страхового відшкодування та 4 651,50 грн. пені.

В свою чергу, доводи відповідача про те, що сума страхового відшкодування яку просить стягнути позивач має бути стягнута з урахуванням податку на доходи фізичних осіб, оскільки п. 3.10 Умов, за яким із суми страхового відшкодування страховик, як податковий агент утримує та перераховує до Державного бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі, передбаченому діючим законодавством на дату виплати відшкодування, суд відхиляє, оскільки платником вказаного податку є позивач і він буде сплачений ним в разі отримання страхового відшкодування за рішенням суду.

За такого рішення, суд на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як споживач страхових послуг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Інгострах» задовольнити.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Інгострах», код ЄРДПОУ 33248430, що знаходиться за адресою: Кодацький узвіз, буд. 2, м. Дніпро, інд. 49100 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. 09100 суму страхового відшкодування за Договором добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNHEJL-14B80FQ від 08.12.2014 року в розмірі 10 000 грн. та 4 651,50 грн. пені.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Інгострах», код ЄРДПОУ 33248430, що знаходиться за адресою: Кодацький узвіз, буд. 2, м. Дніпро, інд. 49100 на користь держави 704,80 грн. судового збору

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи повністю або частково до Апеляційного суду Київської області, у порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення складене та проголошене 08.06.2018 року.

СуддяОСОБА_3