АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 640/14923/17

Провадження № 22-ц/790/3449/18

31 липня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року (суддя Зуб Г.А.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського державного автотранспортного коледжу, третя особа - директор Харківського державного автотранспортного коледжу ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив поновити його на роботі на посаді викладача вищої категорії, зобовязати відповідача скасувати наказ про звільнення позивача з роботи №230-0 від 23.08.2017 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 38691,30 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 1999 року. Наказом від 16.03.1999 року №27 його було прийнято на роботу 15.03.1999 року на посаду завідуючого лабораторією технічного обслуговування автомобілів та двигунів. 01.09.1999 року позивача було переведено на посаду викладача за контрактом відповідно до наказу від 18.08.1999 року №120. Згідно із наказом №38-0 від 22.03.2002 року позивачу було підтверджено за результатами атестації кваліфікаційну категорію «спеціаліст 1 категорії» від 21.03.2002 року. 28.03.2007 року йому було підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст першої категорії» відповідно до наказу від 29.03.2007 року №71-0. 30.03.2012 року ОСОБА_1 було присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» наказом від 02.04.2012 року №65-0. Наказом від 28.08.2015 року з позивачем було укладено контракт №54/15, термін дії цього контракту з 01.09.2015 року до 31.08.2016 року на посаді викладача вищої категорії. 01.09.2016 року було укладено додаткову угоду №19/16 до вказаного контракту, якою було продовжено термін дії контракту до 31.08.2017 року. 18.10.2016 року наказом №296-о від 18.10.2016 року Харківський автотранспортний технікум ім. С. Орджонікідзе було перейменовано в Харківський державний автотранспортний коледж на підставі наказу МОН України від 06.04.2016 року №372. 31.08.2017 року позивача було звільнено у звязку з закінченням терміну дії вказаного контракту, з чим позивач не погоджується. 17.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора коледжу з заявою про продовження дії контракту, але йому було відмовлено, при чому не вказано причину відмови.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача ХДАК в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа директор ХДАК ОСОБА_2 в судове засідання не зявився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13.04.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що укладення з ним строкового трудового договору не відповідає нормам трудового законодавства, ініціатором укладення строкового договору була адміністрація навчального закладу. Він мав намір продовжити дію контракту, про що звертався з відповідною заявою. Поза увагою суду залишилися його особисті та професійні характеристики.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що строк дії контракту закінчився, передбачена законом процедура при звільненні позивача не порушена; вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, тому також задоволенню не підлягають.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював з 1999 року в Харківському автотранспортному технікумі ім. С. Орджонікідзе на посаді викладача, його кваліфікаційні категорії були підтверджені 21.03.2002 року, 28.03.2007 року, та 30.03.2012 року йому була присвоєна кваліфікаційна категорія «Спеціаліст вищої категорії».

18.10.2016 року Харківський автотранспортний технікум ім. С. Орджонікідзе було перейменовано в Харківський державний автотранспортний коледж.

01.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт №54/15, який є строковим трудовим договором, відповідно до якого позивач зобовязувався виконувати у повному обсязі посадові обовязки викладача, які передбачені відповідними нормативно-правовими документами.

Пунктом 6 вказаного контракту передбачено, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку дії контракту.

Строк дії контракту з 01.09.2015 року по 31.08.2016 року.

Додатковою угодою №19/16 від 01.09.2016 року до контракту №54/15 від 01.09.2015 року, було продовжено строк дії контракту з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року.

17.05.2017 року позивач звернувся на імя директора ХДАК ОСОБА_2 із заявою про продовження терміну дії контракту.

Листом від 14.06.2017 року №563/17 за підписом директора ХДАК та погодженням з головою профкому, позивачеві було надано відповідь про відмову в продовженні контракту.

У звязку з чим наказом від 23.08.2017 року №230-О, позивача було звільнено з 31.08.2017 року у звязку з закінченням терміну дії контракту на підставі ст. 36 п.2 КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Вiдповiдно до ч. 3 ст. 21 КЗпП контракт - це особлива форма трудового договору, в якому строк його чинностi, права, обов'язки i вiдповiдальнiсть сторiн (у тому числi матерiальна), умови матерiального забезпечення й органiзацiї працi працiвника, умови розiрвання договору, в тому числi дострокового, можуть установлюватися угодою сторiн.

Згідно ч. 2 ст. 23 КЗпП контракт укладається у випадках, коли трудовi вiдносини не можуть бути встановленi на невизначений строк з урахуванням характеру майбутньої роботи, або умов її виконання, або iнтересiв працiвника та в iнших випадках, передбачених законодавчими актами.

Порядок укладання контрактiв пiд час прийняття (наймання) на роботу працiвникiв на пiдприємство, в установу, органiзацiю незалежно вiд форми власностi, виду дiяльностi та галузевої належностi, а також щодо громадян визначено Положенням про порядок укладання контрактiв при прийняттi на роботу працiвникiв, затвердженим постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 19.03.94 р. № 170 (iз змiнами, далi - Положення № 170).

Вiдповiдно до п. 3 Положення № 170 прийняття (наймання) на роботу працiвникiв через укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом може вiдбуватися у випадках, прямо передбачених законами.

Згідно ч.3 ст.54 Закону України «Про освіту», визначено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач не мав підстав для укладення з ним трудового договору на визначений строк, не відповідає діючому законодавству.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Отже, наказ про звільнення ОСОБА_1 у останній день строку дії контракту є письмовою вимогою про припинення трудових відносин з позивачем та доказом того, що роботодавець заперечує проти пролонгації трудового контракту.

Посилання в апеляційній скарзі на особові характеристики позивача та залишення його посади вакантною на висновки суду не впливають.

Зважаючи на те, що звільнення позивача проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для задоволення вимог про поновлення на роботі, а також про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_3