АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/1824/17Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В.І.
Провадження № 22-ц/789/590/18 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Губяк О.Б.

з участю представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, її представника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 608/1824/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29.03.2018 р., ухвалене в м. Чорткові суддею Чортківського районного суду Парфенюком В.І., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Чортківська міська рада Тернопільської області, приватне підприємство "Гео-юнікс" про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 р. ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2. Суміжним землекористувачем є відповідачка ОСОБА_4, будинок якої знаходиться по АДРЕСА_1.

Позивачка зазначила, що тривалий час між земельними ділянками сторін існував заїзд до її будинку. Однак відповідачка під час приватизації землі неправомірно, без її згоди заволоділа частиною земельної ділянки, яка використовувалась як спільний заїзд.

ОСОБА_2 вказала, що відповідачка підробила підпис в акті погодження та закріплення зовнішніх меж земельної ділянки та передачі межових знаків на зберігання, внаслідок чого захопила спільний заїзд до будинків по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1.

Тому просила задовольнити позов, визнавши недійсним державний акт на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, площею 0,0640 га., виданий відповідачці 26 грудня 2011 року.

В грудні 2017 р. представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5, подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідачки вказав, що проїзд до будинку позивачки передбачений з протилежної сторони вулиці, спільного заїзду у сторін ніколи не було, вхідні ворота до квартири позивачки передбачені тільки для проходу, а не для проїзду транспорту.

Представник відповідачки у відзиві також зазначив, що межі між земельними ділянки сторін були погоджені під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 пл. 0,05 га по АДРЕСА_2.

В січні 2018 р. представник позивачки - ОСОБА_3 подав відповідь на відзив, у якому вказав, що рішення про надання земельної ділянки у власність відповідачки немає, тому довідка виконкому Чортківської міської ради № 892 про те, що станом на 1 січня 2002 року у користуванні ОСОБА_4 знаходилася земельна ділянка площею 640 кв. м. викликає сумнів. З наданої викопіровки будинковолодіння вбачається, що загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 станом на 15 серпня 1975 року складає 1151 кв. м. Оскільки ОСОБА_4 є власником 1/2 частини будинковолодіння, то в її користуванні мала би перебувати земельна ділянка розміром 575,5 кв. м., а не 640 кв. м., що свідчить про захоплення нею частини землі.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 29.03.2018 р. в позові ОСОБА_2 про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, виданого 26 грудня 2011 року на ім'я ОСОБА_4, з анулюванням реєстраційного запису про реєстрацію Державного акту в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - відмовлено за недоведеністю. Судові витрати покладено на позивачку.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Чортківського районного суду від 29.03.2018 р. скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Представник посилається на те, що ОСОБА_4 є власником 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1, тому на підставі ч. 4 ст. 120 ЗК України у неї виникло право на приватизацію 1/2 частини земельної ділянки, площею 575,5 кв. м. Відповідачка набула у власність 640 кв.м. землі, що свідчить про самовільне захоплення нею частини земельної ділянки, площею 64,5 кв. м.

Крім того, представник ОСОБА_3 указує, що внаслідок підроблення підпису від імені ОСОБА_2 в акті погодження та закріплення зовнішніх меж земельної ділянки відбулось самовільне захоплення частини землі, належної позивачці, що не було ураховано судом при ухваленні рішення.

18.06.2018 р. адвокат ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, подав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Представник відповідачки у відзиві вказав, що державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, виданий на підставі рішення сесії Чортківської міської ради № 139 від 29.04.2011 р., не порушує прав позивачки, оскільки спільного заїзду у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ніколи не було, а вхідні ворота до квартири позивачки передбачені тільки для проходу.

Також представник відповідачки зазначив, що рішення Чортківської міської ради № 139 від 29.04.2011 р., на підставі якого ОСОБА_4 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що є предметом спору у даній справі, не скасоване та не оскаржувалось позивачкою, тому позов є безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що у справі відсутні докази порушення відповідачкою права ОСОБА_2, а та обставина, що підпис в акті погодження та закріплення зовнішніх меж земельної ділянки та передачі межових знаків на зберігання виконаний не позивачкою не може в даному випадку вважатись підставою для визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною десятою статті 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_2 є власником квартири № 1 по АДРЕСА_2, що підтверджується Договором дарування від 6 серпня 2002 року.

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення сесії Чортківської міської ради № 139 від 29 квітня 2011 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0640 га. для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Як вбачається із акту № 6 від 05.04.2011 року відповідачка успадкувала нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0640 га, якою вона в даний час користується.

У довідці Чортківської міської ради № 892 вказано, що згідно земельно - облікових документів станом на 1 січня 2002 року в користуванні ОСОБА_4 знаходилася земельна ділянка загальною площею 640 кв. м по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Отже, судом установлено, що на час приватизації у фактичному користуванні відповідачки ОСОБА_4 знаходилась земельна ділянка площею 640 кв.м., яка і була передана їй у власність.

З інформації з Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно та права власності на нерухоме майно видно, що позивачка є власником земельної ділянки, площею 0,05 га. для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2. Вказана земельна ділянка була надана позивачці у власність за згоди співвласника будинку на виділ земельної ділянки.

З викопіровки планів земельних ділянок вбачається, що за будинковолодінням по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 1151 кв.м, а за будинковолодінням по АДРЕСА_2 в місті Чорткові закріплена земельна ділянка площею 1117 кв.м.

Згідно висновку експерта № 1.1-277/17 від 6 вересня 2017 року, підпис на першій сторінці в акті погодження та закріплення зовнішніх меж земельної ділянки та передачі межових знаків на зберігання від 17 березня 2011 року, виконаний не ОСОБА_2 і не ОСОБА_6, а іншою особою (особами).

Із фототаблиці, наявної в матеріалах справи, видно, що спільного проїзду між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 немає, вхідні ворота до квартири позивачки передбачені тільки для проходу, а не для проїзду транспорту. Позивачка користується заїздом з боку квартири АДРЕСА_2.

Судом установлено, що сторони користуються земельними ділянками, які їм були надані у власність. У справі відсутні відомості щодо самовільного захоплення ОСОБА_4 земельної ділянки, належної ОСОБА_2

Доводи представника ОСОБА_2 про те, що відповідачка самовільно зайняла і приватизувала спільний заїзд до будинковолодіння не підтверджений будь-якими доказами. Позивачка користується заїздом з боку квартири АДРЕСА_2, а спільного заїзду з відповідачкою не передбачено, вхідні ворота до квартири позивачки передбачені тільки для проходу, а не для проїзду.

Судом установлено, що під час приватизації позивачкою своєї земельної ділянки було погоджено межі та конфігурацію земельної ділянки, площею 0,05 га., в тому числі і з відповідачкою.

У зв'язку із цим, сам по собі висновок судової експертизи про те, що підпис від імені ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_6 в акті погодження та закріплення зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_4 виконаний не позивачкою не може бути підставою для задоволення позову.

При цьому рішення Чортківської міської ради № 139 від 29.04.2011 р., на підставі якого ОСОБА_4 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що є предметом спору у даній справі, позивачкою не оскаржувалось.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що в користуванні відповідачки ОСОБА_4 мала би перебувати земельна ділянка площею 575,5 кв. м., а не 640 кв. м., відповідно до розміру частки у праві власності на будинковолодіння. Вказані доводи не спростовують висновок суду про відмову у позові. Крім того, суд у цій частині вірно зазначив, що ОСОБА_2 свої позовні вимоги не обґрунтовувала зазначеними обставинами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду від 29.03.2018 р. - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, - залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29.03.2018 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 20 липня 2018 року .

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій