Постанова
Іменем України

04 липня 2018 року
м. Київ
справа № 723/176/17
провадження № 61-3823св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
зацікавлені особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 12 квітня 2017 року у складі судді Яремко В. В.,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заява мотивна тим, що у зв`язку з оголошенням мобілізації в особливий період її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний Строжинецьким районним військовим комісаріатом Чернівецької області на військову службу в Збройні сили України та зарахований до складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в місті Чернівці. В складі 87-го окремого аеромобільно-десантного відділення 2-го аеромобільно-десантного відділення 2-го аеромобільно-десантного взводу 3-ої аеромобільно-десантної роти ОСОБА_2 згідно з наказом від 07 травня 2014 року № 4 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) проходив військову службу у зоні проведення АТО, а саме в смт Євсуг Луганської області та прийняв участь в обороні Луганської області, та прийняв участь в обороні Луганського міжнародного аеропорту.
31 липня 2014 року близько 13-ої години солдат ОСОБА_2 , виконуючи разом з військовослужбовцями 3-ої аеромобільно-десантної роти бойове завдання із оборони та охорони Луганського аеропорту, потрапив під обстріл системи залпового вогню противника (БМ-21 «Град»), отримав вибухову травму, внаслідок чого помер.
Згідно із свідоцтвом про смерть від 02 серпня 2014 року № 2412ДМ/14, виданого комунальним закладом охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи, витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 18 серпня 2014 року № 2366, витягу із наказу командира військової частини від 03 липня 2014 року В0377 № 65 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07 серпня 2014 року № НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Новобросковецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 31 року в селі Георгіївка, Лутугівського району Луганської області Луганський міжнародний аеропорт, внаслідок отриманої вибухової травми: травма і причина смерті пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
Указом Президента України від 04 червня 2015 року № 311/2015 за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі ОСОБА_2 посмертно нагороджено орденом «За мужність» III ступеня.
Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Луганської області було порушено невід`ємне право на життя її сина, передбачене статтею 27 Конституції України, статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказує, що встановлення юридичного факту, що поранення та загибель її сина, ОСОБА_2 , яка сталася при виконанні обов`язку військової служби внаслідок саме військової агресії Російської Федерації, буде породжувати юридичні наслідки визначення статусу ОСОБА_2 , як жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03 липня 1954 року що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Після визначення даного статусу заявник отримає право звернутися за допомогою до міжнародних гуманітарних організацій, у тому числі до Міжнародної Федерації Червоного Хреста.
Посилаючись на вищевикладене, просила суд встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 31 липня 2014 року на території Луганського міжнародного аеропорту біля села Георгіївка Лутугівського району Луганської області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
03 березня 2017 року рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Громадська організація «Всеукраїнський рух «Сила права» в особі виконавчого директора Севериненка В. А. про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без задоволення.
22 березня 2017 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1
12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Сторожинецього районного суду Чернівецької області від 03 березня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
Повертаючи апеляційну скаргу апеляційний суд виходив із того, що частиною другою статті 42 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) не передбачено можливості посвідчення довіреності керівниками громадських організацій. Членство ОСОБА_1 у громадській організації не є місцем праці у розумінні частини другої статті 42 ЦПК України.
У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області в якій просила вказану ухвалу скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання відкриття провадження у справі.
Касаційна скарга мотивована тим, що довіреність на ім`я ОСОБА_3 видана нею як членом громадської організації «Всеукраїнський рух» «Сила права» та посвідчена відповідно до вимог статті 42 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду справи).
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
24 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Суддя апеляційного суду, визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , мотивував свою ухвалу тим, що заявник у визначений ухвалою про усунення недоліків строк недоліки не усунула, не надала суду довіреності або іншого документа на підтвердження повноважень її представника Крима М. Г., а наявна в матеріалах справи довіреність не відповідає вимогам статті 42 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду справи).
Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають нормам цивільно-процесуального законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до вимог частини другої статті 42 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права» з 01 червня 2016 року.
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців громадська організація «Всеукраїнський рух «Сила права» зареєстрована як юридична особа 19 червня 2015 року.
Відповідно до наказу громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права» від 19 червня 2015 року № 1 виконавчим директором організації є ОСОБА_4 .
Апеляційна скарга ОСОБА_1 , підписана її представником Крим М. Г., який представляє її інтереси на підставі довіреності, завіреної підписом керівника громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права» Севериненко В. А. та печаткою організації.
Відповідно до частини другої, четвертої статті 42 ЦПК України ( у редакції, чинній на час розгляду справи) довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.
Оскільки апеляційному суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження повноважень керівника громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права» Севериненко В. А. на посвідчення довіреності, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , судом обґрунтовано визнано неподаною та повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 . Частиною другою, четвертою статті 42 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не передбачено посвідчення довіреності керівником громадської організації членом якої є заявник.
З огляду на викладене відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду без змін.
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило