Справа № 661/1143/18
Провадження № 2/661/623/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року

Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої - судді Бойко М.Є.,

за участю секретаря Ярошенко І.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в м. Нова Каховка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 7685 грн. (основний борг-4000 грн., 3% річних 360 грн. та 3325 грн. інфляційні втрати) , а також витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн. та витрати, пов'язані із розглядом справи в сумі 4228 грн..

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 15 грудня 2014 року, між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він надав останньому грошові кошти в розмірі 4 000 грн., а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути їх у строк до 15 квітня 2015 року, на підтвердження чого надав відповідну розписку. Проте, свої зобов'язання відповідач не виконує, грошові кошти не повертає, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

Провадження у даній справі було відкрито ухвалою суду від 19 квітня 2018 року, якою постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи до суду, при цьому відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Додатково пояснив, що витрати, пов»язані із розглядом справи в сумі 4228 грн., які у доданому до позову розрахунку зазначені ним як витрати на правничу допомогу адвоката, насправді такими не є, оскільки він такою допомогою не користувався, а є коштами, які він, можливо б, мав змогу отримати від своєї роботи адвокатом, якби не витрачав час на підготовку цього позову та його судовий розгляд, тобто, є компенсацією заробітку, втраченого ним в зв»язку із явкою до суду (ст. 138 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, проте, в судове засідання з»явився та проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що гроші він в борг у ОСОБА_1 не брав. Пояснив, що це теща зверталась до останнього за юридичною допомогою, а його потім попросила забрати документи, які цьому адвокату надавала. Позивач повернути документи відмовився, вимагаючи спочатку сплатити йому за виконану роботу адвоката 6000 грн., а тому він змушений був віддати йому 2000 грн. кошти, які на той час мав, а про зобов»язання повернути решту - 4000 грн. за вимогою ОСОБА_1 написав розписку. Підтвердити факт того, що у дійсності він гроші не позичав, нічим не може.

Заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 15 грудня 2014 року ОСОБА_2 склав письмову розписку, в якій зобов'язався у строк до 15 квітня 2015 року повернути ОСОБА_3 4000 грн..

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення боргу, яку надіслав на адресу останнього поштовою кореспонденцією 09 лютого 2018 року, але до теперішнього часу відповідач суму боргу так не повернув.

Факт укладення договору позики та передачі позивачем визначеної грошової суми підтверджується розпискою, власноручно написаною ОСОБА_2 в момент передачі йому суми позики, оригінал якої наявний у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Проте, доводи відповідача, що він не отримував в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 000 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ним не було надано суду жодного належного доказу на доведення таких обставин.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

На підтвердження свого права на пред'явлення вимоги до відповідача про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду розписку, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів від позивача у розмірі 4 000 грн.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки у вказаний у розписці строк до 15.04.2015 року ОСОБА_2 гроші за договором позики ОСОБА_1 не повернув, то вони підлягають стягненню з останнього на користь позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, гроші в обумовлений договором строк не повернув, то борг з нього за цим договором слід стягнути разом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Розрахунок 3% річних за три роки (період, вказаний у позові): (4 000 х 3% ) х 3 роки = 360 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Розрахунок суми боргу, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, здійснюється судом наступним чином: сума боргу х середній індекс інфляції за прострочений період сума боргу = збитки від інфляції.

Отже, сума боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних складає: 4 000 грн. (основний борг) + 360 грн.(3% річних) + 2177,93 грн. (інфляційні втрати) = 6537,93 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню саме в такому розмірі.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Разом з тим, позивач не надав суду належних доказів щодо вимог про стягнення з відповідача на його користь 4228 грн. Так, у доданому ним до позову розрахунку ці витрати представлені як правнича допомога адвоката. В судовому засіданні позивач змінив свою позицію та заявив, що ці кошти є компенсацією за втрачений заробіток, тобто, обгрунтував ці вимоги ч.2 ст. 138 ЦПК.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є адвокатом, проживає в м.Нова Каховка.

Оскільки позивачем не надано суду розрахунку його витрат, пов»язаних саме з його явкою до суду (ст.138 ЦПК), даних щодо розміру його погодинної заробітної плати, середньомісячного заробітку, доказів того, що він зазнав таких витрат та, що за дні судових засідань він отримав заробітну плату не в повному обсязі, вимоги позову щодо компенсації втраченого заробітку задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, ч.2 ст.625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: 74888, Херсонська область, м.Таврійськ, вул. Портова, 3/19, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 203772355, проживаючого за адресою: 74900, Херсонська область, м.Нова Каховка, вул.Леніна, 22/ суму боргу за договором позики у сумі 6 537,93 гривень з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн.. Всього 7 242,73 грн. (сім тисяч двісті сорок дві гривні 73 коп).

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а при оголошенні судом вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення буде складено 09 липня 2018 року.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Суддя М. Є. Бойко