Справа № 500/5519/17
Провадження № 2/500/1117/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Кузьменко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі, еквівалентій 300 доларів США, посилаючись на те, що 3 квітня 2015 року між нею та відповідачем було укладено усний договір щодо надання юридичної допомоги, а саме, складання позовної заяви, представництво інтересів в суді та інших органах державної влади. За усними умовами відповідачу було передано 600 доларів США, але у зв'язку з тим, що вона була незадовільна якістю роботи ОСОБА_2 (остання не погоджувала деякі процесуальні дії з нею тощо) за її ініціативою усний договір було розірвано та вона наполягла на поверненні усієї суми в розмірі 600 доларів США. 300 доларів США ОСОБА_2 повернула, але решту - відмовилась, посилаючись на часткове виконання своїх зобов'язань за усним договором. Також позивач просила стягнути з відповідача і у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 8000грн. за несвоєчасне та неякісне виконання своїх зобов'язань. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та на підставі ст.ст. 906 та 1167 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала. Обставини справи визнала частково. Вважає, що частину своїх зобов'язань виконала, а саме, підготувала позовну заяву, здійснювала представницькі дії у судових засіданнях, витребовувала довідки та правильно обґрунтувала правову позицію за поданим позовом тощо, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не може бути задоволеним.

Так, в обґрунтування позовних вимог щодо повернення еквіваленту 300 доларів США, позивач послався на положення ст.906 ЦК України, тобто на відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг. Згідно до ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Але в позовній заяві позивач вказує, що відповідач заволоділа її грошами без належних для цього підстав, та повинна повернути безпідставно набуті грошові кошти. За змістом ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Дана норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Крім того, за таких підстав позивач вже зверталася до суду із позовом, рішенням суду, яке набрало законної сили, від 4 жовтня 2017 року у задоволенні її вимог відмовлено.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Судом встановлено, що 3 квітня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено усний договір щодо представництва інтересів, а саме, складання позовної заяви, представництво інтересів в суді та інших органах державної влади тощо. 3 квітня 2015 року від імені позивача на ім'я відповідача було укладено та нотаріально завірено довіреність. За усними умовами договору позивачем відповідачу було передано 600 доларів США. У зв'язку з незадоволенням якістю та терміном роботи ОСОБА_2 ОСОБА_3 розірвала усний договір, внаслідок чого 21 грудня 2016 року останній відповідачем було повернуто 300 доларів США. 300 доларів США відповідач повертати позивачу відмовилась, посилаючись на виконання частини зобов'язань, передбачених договором. Зазначене вище свідчить про існування між сторонами договірних відносин. Однак, через розбіжність в поясненнях сторін та відсутність письмового договору, суд позбавлений можливості дослідити всі умови договору. Так, сторони дали пояснення, що дійсно існувала домовленість про надання послуг. Сторони визнали, що такі послуги були надані, але позивач не задоволена їх обсягом та якістю. Перевірити обсяг та вартість послуг суд позбавлений можливості через відсутність письмової домовленості, в якій би був передбачений цій обсяг та вартість послуг.

Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не надала суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України щодо підтвердження своїх вимог.

Тому суд доходить до виводу про необґрунтованість та надуманість вимог позивача, тому що в судовому засіданні не встановлено жодного доказу провини відповідача у заподіянні збитків позивачу, а тому не має підстав й для відшкодування моральної шкоди, умови якого передбачені ст.ст.23,1167 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23,906,1167,1212 ЦК України, ст.ст.11-13,76-81,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 23 липня 2018 року.

Суддя: В.М.Швець