ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №477/1627/17
Провадження №2/477/43/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

25 червня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коларівської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому виклав свої наступні вимоги.

19 січня 1995 року він уклав із матірю ОСОБА_2 договір дарування, за яким отримав в дар від останньої недобудований житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Капустине, вул. Радгоспна, 36.

В подальшому він закінчив будівництво будинку та господарських і побутових споруд біля нього, а також переоформив на своє імя в порядку спадкування земельну ділянку, площею 0,14 га, виділену для його будівництва та обслуговування. В той же час будівництво ним здійснювалося без належного дозволу та проекту.

Посилаючись на те, що самостійно збудував будинок, який належить йому на праві власності, але не може зареєструвати, так як побудував його без відповідного дозволу та проекту, хоча спеціалістом у галузі будування було підтверджено, що він побудований відповідно до норм та правил будування і без відхилень від цих норм, тому згідно з положеннями ст. 331 та ст. 376 ЦК України просив позов задовольнити і визнати за ним право власності на самочинно збудований будинок.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 06 листопада 2017 року до участі в ній було залучено Інспекцію.

В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити.

Від представника третьої особи надійшла заява, відповідно до якої Інспекція просить прийняти рішення в справі відповідно до діючого законодавства без участі їх представника.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений, надав заяву, в якій позов визнав та просив задовольнити.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п.1 ст. 6, ст. (далі Конвенція), ратифікованої , ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. , , ст. ст. , , , , завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Порядок будівництва нерухомого майна, прийняття його в експлуатацію врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: ; ; Законами України: «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про охорону культурної спадщини», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими.

Спеціальною матеріально-правовою нормою, що міститься в частині першій , поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнано самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Аналогічні положення закріплені у п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» в якому вказав, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відмова від проведення перебудови може бути підставою для знесення самочинного будівництва за рішенням суду.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 , предметом доказування у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно є відсутність факту порушення прав інших осіб та істотних порушень будівельних норм і правил при здійсненні самочинної забудови.

Із змісту цих норм випливає, що законом встановлена презумпція порушення права інших осіб та наявність істотних порушень будівельних норм при самочинному будівництві, які мають бути спростовані при судовому розгляді в разі визнання права власності на самочинну забудову.

Факт порушення права, згідно з приписами має довести особа, яка звертається з позовом.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 19 січня 1995 року позивач набув у приватну власність від матері ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 16 %, який розташовувався за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер - Вітовський) район, с. Капустине, вул. Радгоспна, 36.

Тоді ж, в період із 1991 по 2007 рік ним було здійснено будування житлового будинку та побутових споруд при ньому.

Так, відповідно до технічного паспорту, складеного 22 жовтня 2012 року комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», на ділянці по вул. Радгоспній, 36, в с. Капустине Вітовського району мається житловий будинок Б-1, господарська будівля - Д-1, вбиральня Е-1, колодязь - № 2, ворота - №3, огорожа - №№ 5, 6, 8, хвіртка - № 4,замощення 1. Будинок має загальну площу - 40,5 кв.м., житлову - 21,60 кв.м.

При цьому, проведене позивачесм будівництво будинку з побутовими об'єктами з технічної точки зору в цілому відповідає вимогам ДБН, що підтверджується звітом про технічне обстеження, складеного 26 травня 2018 року експертом ОСОБА_3, який має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєктів архітектури серії АЕ № 002750, видане атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства 13 вересня 2013 року.

Згідно із заявами сусідів вони не мають претензій до будуванння, яке здійснив позивач і воно не поорушує їх прав.

У той же час при будівництві вищезазначених об'єктів в частині складання, оформлення та погодження дозвільної документації на здійснення будівництва забудовником порушені вимог зазначених правових норм, оскільки дозвіл на початок будівництва він не отримав і проект будування не узгодив. До того ж будівництво ним здійснювалося на ділянці, яка на той час йому не належала, а перейшла до його власності тільки у 2015 році в порядку спадкування.

З урахуванням викладених обставин справи, положень закону здійснене позивачем будівництво є самочинним.

Відповідно до ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно змісту п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 30 Закону України ст. 18 Закону України Про містобудування будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів».

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво ( нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Згідно ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельних контроль та нагляд, який у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга 375 ЦК України, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК України).

Суд вважає, що позивач не може в будь-який інший спосіб узаконити самочинне будівництво, оскільки згідно чинного законодавства такі повноваження діяли у органів державного архітектурно-будівельного контролю лише до 31 грудня 2015 року відповідно до п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», через, що в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки будівництво позивачем було здійснено на земельній ділянці, яка відведена для цієї мети і в теперішній час належить йому на правів власності, будування виконано без порушень норм та правил будівництва та без порушень прав та інтересів інших осіб, в тому числі і сусідів.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 258, 259, 263-265

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Капустине, вул. Радгоспна, 36.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 06 липня 2018 року.

Суддя Р.В. Козаченко