Справа № 409/175/17
Провадження № 22ц/782/467/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Орлова І.В.,

за участю секретаря Перішкіна Т.М.,

представника заявника ОСОБА_1,

учасники справи: заявник - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», боржник - відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

на ухвалу Білокуракинського районногосуду Луганської області від 13 квітня 2018 року, постановленуБілокуракинським районнимсудом у складі: судді Третяка О.Г. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про виправлення описки у виконавчому листі, виданому Білокуракинським районним судом Луганської області 13.12.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Білокуракинського районногосуду Луганської області від 11 квітня 2017 року позов АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_2 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість згідно укладеного договору №БН/2013-09 від 16.09.2013 року у розмірі 7113,59 грн., сплачений судовий збір у сумі 1600 грн. та витрати за оголошення в сумі 420 грн., а всього - 9133,59 грн.

13.12.2017 Білокуракинським районним судом Луганської області по вказаній справі видано виконавчий лист.

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до Білокуракинського районного суду Луганської області з заявою про виправлення описки у виконавчому листі від 13.12.2017 у справі №409/175/17 за позовом АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та просило вказати дату народження відповідача - 08.03.1982 року та реєстраційний номер облікової картки платників податків боржника - НОМЕР_1, посилаючись на п. 3, 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», що у виконавчому документі зазначається, зокрема, дата народження боржника фізичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 13 квітня 2018 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про виправлення описки у виконавчому листі, виданому Білокуракинським районним судом Луганської області 13.12.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Не погодившись з ухвалою Білокуракинського районногосуду Луганської області від 13 квітня 2018 року, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось із апеляційною скаргою на неї та просить ухвалу Білокуракинського районногосуду Луганської області від 13 квітня 2018 року скасувати, і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, вважаючи дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановлену з порушенням норм процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до положень ст. 369 ЦПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017 року (станом на дату видачі Виконавчого листа), виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом про виконавче провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Тому реквізити виконавчого документа, зокрема, як дата народження боржника; РНОКПП; адреса та інші є окремими реквізитами та обовязковість їх зазначення не залежить від наявності їх у резолютивній частині рішення, яка також є окремим самостійним реквізитом виконавчого документа. Банком вказано дату народження боржника, а тому посилання суду на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про дату народження боржника не відповідає дійсності. Також, у матеріалах справи є дані щодо реєстраційного номера облікової картки податків боржника, які дають можливість суду, у разі сумніву щодо правильності повідомленої банком дати народження боржника, перевірити її у відповідних компетентних державних органах.

Боржником до суду не надано відзиву на апеляційну скаргу.

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав.

Боржник в судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про виправлення описки у виконавчому листі, суд першої інстанції виходив з того, що 11 квітня2017 року Білокуракинським районним судом Луганської області винесено заочне рішення у цивільній справі за позовом ПАТ "Укрексімбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист. При цьому у рішенні та виконавчому листі не вказано дату народження відповідача, оскільки жоден з наданих позивачем при поданні позову письмових доказів не містив дати народження ОСОБА_2 Копії паспорту, або іншого будь-якого письмового доказу, з якого можна визначити дату народження відповідача, матеріали справи не містять. Таким чином, виконавчий лист видано згідно винесеного рішення і помилок не містить. Окрім того, представник позивача, звертаючись до суду з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, просив вказати дату народження відповідача, але жодних доказів, що підтверджують цю дату не надав.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони суперечать нормам процесуального права.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обовязковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судових рішень покладено законом на органи Державної виконавчої служби України, а порядок виконання визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 369 ЦПК України (в редакції на час видачі виконавчого листа) виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження») .

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що у виконавчому документі обовязково зазначається дата народження боржника - фізичної особи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним ( рішення у справах "Іммобільяре Саффі" проти Італії", 22774/93, 28.07.1999, § 63; Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40., а також "Півень проти України", "Жовнір проти України", "ОСОБА_4 проти України", "Шмалько проти України", "Ромашов проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Наведена норма закону не містить розяснень або ж переліку видів помилок, допущених при оформлені або видачі виконавчого листа, які суд вправі виправити. Отже, при вирішенні цього питання слід виходити із загальних вимог до оформлення виконавчого листа та конкретних обставин справи.

Як вбачається із матеріалів справи,заочним рішенням Білокуракинського районногосуду Луганської області від 11 квітня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволені повністю. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за договором від 18.10.2013 року № БН/2013-10 у розмірі 7113,59 грн., сплачений судовий збір у сумі 1600 грн., витрати за оголошення в газеті у сумі 420 грн., а загалом - 9133,59 грн. (а.с. 52-53).

13 грудня 2017 року на виконання рішення суду Білокуракинським районнимсудом Луганської області видано виконавчий лист про стягнення заборгованості та судових витрат з боржника на користь банку.

При цьому, у вказаному виконавчому листі, виданому 13 грудня 2017 року Білокуракинським районнимсудом Луганської, не зазначено дату народження боржника.

Виходячи із зазначеного, виконавчий лист у справі № 409/177/17 не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року (в редакції, яка діяла на час набрання рішенням законної сили), оскільки не містить відомостей щодо дати народження боржника.

Звертаючись до суду із заявою про виправлення помилок у виконавчому листі, Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» зазначалась дата народження боржника.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції не врахував, що договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 у м. Луганськ, яке на час розгляду справи є окупованою територією, і всі документи, повязанні з укладенням договору, як зазначає представник банку, залишилися у приміщенні філії банку у м. Луганськ.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» надано інформацію, яка міститься в програмному забезпеченні банку, а саме: дата народження, паспортні дані, ідентифікаційний номер, місце реєстрації, місце роботи відповідача. Місцем роботи зазначено ПАТ «Сталь».

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище обставини, у порушення вимог ст. 12 ЦПК України не сприяв учасникам справи у здійсненні ними їх прав, та не врахував, що звернення банку спрямоване на виконання судового рішення, яке неможливо виконати без виправлення відповідних помилок у виконавчому листі, тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про виправлення помилки.

Питання виправлення помилки має вирішувати суд, який видав виконавчий документ (ч. 1 ст. 432 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, заява про виправлення помилки у виконавчому листі надійшла до суду першої інстанції 12 квітня 2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Ухвала суду про відмову у виправленні помилки постановлена судом вже наступного дня - 13 квітня 2018 року.

При цьому в матеріалах справи відсутні дані про повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ст. 128 ЦПК України та Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції».

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін в одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Білокуракинського районногосуду Луганської області від 13 квітня 2018 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України,апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити.

Ухвалу Білокуракинського районногосуду Луганської області від 13 квітня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 26 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: