АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1480/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1433/18Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М., Абрамова П.С., при секретарі: Гавриленко Л.М., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року у справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України,-
В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року задоволено позов квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України та виселено її, її сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення на підставі ст.ст.116,129,42 ЖК України. Вказане рішення набрало законної сили.
Вказувала, що під час розгляду справи суд, задовольняючи вимоги, посилаючись на положення ст.129 ЖК України, дійшов до висновку, що ордер на вселення відповідачів у гуртожиток Міністерства оборони України (який в подальшому був реконструйований у відомчий житловий будинок) не видавався, відтак останні підлягають виселенню за правилами ч.3 ст.116 ЖК України, як особи, які самоуправно зайняли жилу площу в гуртожитку. Вже після розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції їй стала відома обставина, яка має істотне значення для розгляду справи та існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути їй відома, а саме те, що гуртожиток по АДРЕСА_2 ) ніколи не мав статусу гуртожитку. Ні Управлінням майном комунальної власності міста, ні Управлінням житлово-комунального господарства проекти рішень щодо зміни статусу будинку АДРЕСА_3 з адміністративної будівлі на гуртожиток не готувались. Зазначені обставини існували на час розгляду справи, ці обставини не могли бути їм відомі на час розгляду справи та входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду. Таким чином, на час їх вселення (станом на 2008 рік) будинок за адресою: АДРЕСА_3 (раніше АДРЕСА_4 ) не являвся гуртожитком, нежитлове приміщення, яке було в подальшому переобладнане в житлову кімнату на їх кошти, було надане їм на підставі дозволу командира військової частини. Статус гуртожитку вказаній будівлі не був присвоєний на момент їх вселення та навіть на момент ухвалення рішення суду. Крім того, в суді ними доведено неможливість їх виселення без надання іншого жилого приміщення через відсутність будь-якого іншого житла, ОСОБА_1 є одинокою особою, яка виховує малолітнього сина. Крім того, набрало законної сили рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015 року у справі №554/7986-14-ц про перегляд рішення за ново виявленими обставинами за заявою ОСОБА_4 та має місце правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, яка стосується статусу будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Апеляційним судом встановлено, що на час вселення відповідачів і на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції будинок за адресою: АДРЕСА_3 не являвся гуртожитком, а був готелем Міністерства оборони України, кімнати в якому надавалися для заселення військовослужбовців, які потребували житла, на підставі дозволу командира військової частини.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року у справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України та рішення залишено в силі.
З даною ухвалою суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохала ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2018 року скасувати, а заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року задовольнити, скасувавши рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року та прийнявши нове рішення про відмову в задоволенні позову квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України про виселення ОСОБА_1 , її малолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи, були присутні представники апелянта та позивача, інші особи будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, щорішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року у цивільній справі № 554/1480/15-ц позовні вимоги квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України задоволено повністю. Виселено з житлового будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою АДРЕСА_5 ОСОБА_1 , її сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Так, даним судовим рішенням було встановлено, що кімната АДРЕСА_6 , де в 2008 році були вселені та тимчасово мешкали відповідачі у реконструйованому житловому будинку в АДРЕСА_3 , є двокімнатною квартирою та на даний час гуртожиток має статус житлового будинку. Таким чином, суд прийшов до висновку що у відповідачів відсутні підстави для проживання у відомчому житлі МО України, так як на обліку військовослужбовців ЗС України та осіб, звільнених у запас або відставку, які потребують поліпшення житлових умов, у ЗС України не перебувають, ордер на вселення у житлове приміщення відомчого будинку не отримували, військову службу в Збройних Силах України не проходять, у підрозділах МО не працюють. Відповідач ОСОБА_1 знаходиться на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов в УСБУ в Полтавській області, а не в Полтавському гарнізоні Збройних Сил України (а.с.197-199 т.1).

Як вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року (а.с.147-149 т.2) рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року залишено без змін.

У вказаній ухвалі зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, вірно виходив з того, що спірне приміщення є житловим фондом Міністерства оборони України, балансоутримувачем якого є квартирно-експлуатаціний відділ м. Полтави, ордер на вселення до кімнати гуртожитку або житлового будинку (після реконструкції) відповідачі не отримували, крім того, ОСОБА_1 у 2014 році поставлена на облік як особа, що потребує поліпшення умов, в Управлінні СБУ в Полтавській області, а не в Полтавському гарнізоні Збройних Сил України, а наявність реєстрації у спірному житловому приміщенні сама по собі не надає право на проживання у ньому.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявник посилається на наявність істотних обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Так, істотною обставиною, що не було відомо заявнику згідно із заявою про перегляд рішення, є те, що гуртожиток по АДРЕСА_2 ) ніколи не мав статусу гуртожитку.

З наданих матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2015 року заявники отримали відповідь на їх запит з КЕВ м. Полтави Міністерства оборони України, згідно якої приміщення в яке вони були вселені в 2008 році та проживають, в період з 2007-2009 роках мало статус нежитлових приміщень адміністративної будівлі, які було переобладнано в жилі з дозволу Міністерства Оборони України. Лише в 20012 році будівля, в якій розташовані дані приміщення, була включені до переліку відомчого фонду, будинок був введений в експлуатацію та набув статусу житлового будинку.

23 та 25 листопада 2015 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 одержано з виконавчого комітету Полтавської міської ради відомості про те, що а ні Управлінням майном комунальної власності міста, до якого відносяться вказані повноваження з 05 вересня 2013 року, а ні Управлінням житлово-комунального господарства, яким до 05 вересня 2013 року виконувалися вказані повноваження, проекти рішень щодо зміни статусу будинку АДРЕСА_3 з адміністративної будівлі на гуртожиток не готувалися (а.с.21,22, т.3).

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2015 року, про перегляд якого просить відповідач, не містить посилання на ст.ст. 128,129 ЖК УРСР та судом відповідачі були виселені не з гуртожитку, а з жилого будинку відомчого житлового фонду за адресою: АДРЕСА_5 .

Однак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства та матеріального права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.
Підстави перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами визначені ст. 423 ЦПК України.
Так, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Як роз`яснено в пунктах 3, 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Зазначені заявниками обставини є істотними в розумінні положень ст.423 ЦПК України, оскільки вони існували на час розгляду справи, вони не були відомі відповідачам на час розгляду справи та були отримані після винесення рішення, вони входять до предмету доказування та мають суттєвий вплив на висновки суду.
Частиною 3 ст. 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Як вбачається з матеріалів справи обставини на які заявники вказують, мають фактичне підтвердження, та не заперечуються сторонами по справі на момент розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Однак, суд першої інстанції, розглядаючи заяву та роблячи висновок про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з відсутності впливу зазначених заявниками обставин на юридичну оцінку обставин справи здійснену судом у судовому рішенні, не належно взяв до уваги зазначені вище вимоги закону та роз`яснення, та відповідно не надав неналежну їм оцінку.
Зокрема, факт впливу нововиявлених обставин на висновки суду у судовому рішенні, був оцінений поверхово, в результаті чого залишено поза увагою насамперед те, що на час ухвалення та перегляду рішення судам не була відома та обставина, що на час вселення (2008 рік) дана будівля не мала статусу гуртожитку, та не мала статусу відомчого житла.
Тобто, в 2008 році на вселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї ордер не вимагався у зв`язку з тим, що адміністративна будівля використовувалася як готель Міністерства оборони України. ОСОБА_1 та члени її сім`ї в 2008 році були вселені до будівлі на підставі розпорядження командира військової частини, де в подальшому були прописані. Виходячи з вимог чинного на той час законодавства їх вселення було проведено правомірно, що вказує на наявність у останніх права користування житлом.
Таким чином, оскільки на час вселення відповідачі у будинок він не мав статусу гуртожитку та відомчого житла, то на спірні правовідносини не поширюються положення статтей 128, 129 ЖК УРСР.
Висновки суду першої інстанції, щодо того, до суд при винесені рішення не посилався на положення ст.ст. 128, 129 ЖК України, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом рішення суду, яке підлягає перегляду. Так, мотивувальна частина рішення суду містить чіткі посилання на положення вказаних статтей при мотивуванні безпідставності їх вселення, виходячи зі статусу будинку гуртожиток, та відсутності на це спеціального ордеру. Саме відсутність законних підстав на вселення, стало визначальною підставою, для висновку суду про наявність підстав для виселення відповідачів без надання їм іншого житла.
З огляду на викладене, оскільки обставини зазначені заявниками спростовують факт безпідставного, самоправного вселення останніх у займані ними жилі приміщення, вимоги заявників викладені у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є обґрунтованими та законними. Відповідно є обґрунтованими вимоги апелянта щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 425 ЦПК України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами проводиться судом, який ухвалив судове рішення.

Як роз`яснено в пункті 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» апеляційний суд відповідно до наданих йому повноважень має право постановити ухвалу про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами без задоволення, постановленої з порушенням норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання. Нормами ЦПК не передбачено права апеляційного суду постановляти ухвалу про задоволення такої заяви і скасування ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Виходячи з зазначених положень процесуального закону та наявної судової практики, зважаючи на відсутність повноважень на розгляд заяви по суті, колегія суддів, вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції з направлення справи до місцевого суду для продовження її розгляду. Відповідно вимоги апелянта в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2018 року та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2018 року скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 05 липня 2018 року.

Головуючий: /підпис/ Г.Л. Карпушин
Судді : /підпис/ Л.М. Хіль /підпис/ П.С. Абрамов

Суддя Апеляційного суду
Полтавської області Г.Л. Карпушин
З оригіналом згідно: