Справа № 285/1197/18
провадження у справі №2/0285/741/18
16 липня 2018 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі головуючого - судді Коцюби О.М. за участі секретаря судового засідання Янкової Л.П.,
розглянувши заочно у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не прибула повторно, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за її відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавала.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н від 08.08.2013 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
При укладенні Кредитного договору відповідач була повідомлена про умови кредитування в Банку. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов'язувався повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісії, а у разі порушення ним своїх договірних зобов'язань - додаткові проценти та штраф. Відповідач власним підписом підтвердила, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає укладений між нею та Банком договір.
Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.4-31).
Щодо позовних вимог банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно п. 2.1.1.12.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку непогашення суми простроченого кредиту або його частини понад 210 днів кредит вважається простроченим й нарахування з дати переведення кредиту в статус прострочених договірних зобов'язань проводяться згідно пункту 2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню в розмірі, передбаченому в пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує.
Відповідно до пункту 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання, передбачені пунктами 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил, клієнт сплачує банку пеню, що розраховується як: Пеня = базова процентна ставка за договором/30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом.
Пунктом 2.1.1.12.6.3. Умов та Правил надання банківських послуг, встановлено, що проценти за користуванням кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4 і 2.1.1.12.5, при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту та/або овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт стають простроченим кредитом.
Відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг визначено порядок та строки погашення кредиту, шляхом сплати мінімального обов'язкового платежу до 25 числа місяця, наступного за звітним.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1, отримавши 08.08.2013 року кредитні кошти, здійснила погашення щомісячного платежу 30.08.2013 року та з цього часу жодного платежу на погашення кредиту не вносила (а.с. 4-5), отже саме з 25.09.2013 року виникла прострочена заборгованість, як по тілу кредиту так і по процентам за користування кредитом.
За таких обставин, ураховуючи зміст пунктів 2.1.1.12.4, 2.1.112.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг, необхідно дійти висновку, що з настанням 211 дня після невиплати щомісячного чергового платежу - 24.04.2014 року, кредит є простроченим, а тому проценти за користування кредитом нараховуються лише в межах цих 210 днів, й після спливу вказаного строку проценти за користування кредитом не підлягають нарахуванню.
210 днем несплати позичальником кредитних коштів є 23.04.2014 року.
Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з 25.09.2013 року по 23.04.2014 року (210 днів) в розмірі 438,40 грн. підлягають задоволенню.
Позовні вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом за період з 24.04.2014 року (з 211 дня) по 28.02.2018 року задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог банку про стягнення пені, суд виходить з такого.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.21 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення ( а.с.17).
У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.12.7.4 та п. 2.1.1.12.8.1 Умови і правил надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування (а.с.30).
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з ОСОБА_1 пені необхідно відмовити.
В іншій частині позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається із матеріалів справи, факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується Кредитним договором (який є чинним). Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання Кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
Як встановлено судом, позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а останній, в свою чергу, не повернув своєчасно кредитні кошти, не сплатив відсотки за їх використання та інші платежі і станом на день звернення банку до суду з позовом, існує заборгованість за Кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом (в межах 210 днів), пені та комісії є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 549-552, 610-612, 625, 627-629, 1054-1056-1 Цивільного кодексу України, суд -
Позов задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованісті за пенею у розмірі 5229,92 грн. - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Згідно п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий: О.М. Коцюба