Справа № 2-1560/2009
Провадження № 22ц/782/411/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Ільченко А.В.,

учасники справи - заявник державний виконавець Кадіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, фізична особа-боржник - ОСОБА_1, позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2

на ухвалу Стаханівського міського суду Луганської області від 09 грудня 2009 року, постановленуСтаханівським міським судом у складі: судді Гончарова О.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за поданням відділу державної виконавчої служби Стаханівського міського управління юстиції про заборону виїзду за кордон боржника ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

У грудні 2009 року державний виконавець Стаханівського міського управління юстиції звернувся до суду із поданням про заборону виїзду за кордон боржника ОСОБА_1.

В обгрунтування подання державний виконавець посилався на те, що в провадженні ВДВС Стахановського МУЮ знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» 68733,57 грн., згідно рішення Стахановського суду від 01.07.2009 року. Державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанови направлені сторонам, боржнику надано строк для добровільного виконання рішень. Боржником рішення добровільно не виконано, тому державний виконавець просив тимчасово заборонити відповідачу право виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов'язань перед ВАТ КБ «Надра».

Ухвалою Стаханівського міського суду Луганської області від 09 грудня 2009 року подання відділу державної виконавчої служби Стаханівського міського управління юстиції про заборону виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором.

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Северодонецького міського суду Луганської області із заявою про відновлення втраченого судового провадження по справі №2-1560/2009 в частині резолютивної частини ухвали, посилаючись на те, що про дані судові рішення ОСОБА_1 нічого не знав, зокрема, як і про заборону виїзду за межі України. З Єдиного державного реєстру судових рішень заявником було взято повний текст рішення Стаханівського міського суду Луганської області від 01.07.2009 року. Натомість ухвали Стахановського міського суду Луганської області від 09.12.2009 року у цивільній справі № 2-1560/2009 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 не було знайдено. У зв'язку з цим, заявник звернувся до суду і просив відновити втрачене судове провадження по справі №2-1560/2009.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 квітня 2018 року за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №2-1560/2009 відновлено втрачене судове провадження за поданням відділу державної виконавчої служби Стаханівського міського управління юстиції про заборону виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 в частині повного тексту ухвали Стаханівського міського суду Луганської області від 09 грудня 2009 року, якою тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором.

Не погодившись з ухвалою Стаханівського міського суду Луганської області від 09 грудня 2009 року, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 не було повідомлено про розгляд справи №2-1560/2009, оскаржувана ухвала суду йому не була вручена взагалі, ознайомився з повним текстом ухвали лише 30.04.2018 року, тобто після отримання засобами поштового зв'язку ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 квітня 2018 року, відсутні дані, які б вказували, що боржник викликався до державного виконавця та не з'являвся до відділу державної виконавчої служби. Рішення суду мотивоване лише наявністю у ОСОБА_1 статусу боржника і непогашення ним боргу у добровільному порядку, що не може бути підставою для застосування оскаржуваних заходів, оскільки має бути доведений саме факт ухилення боржника від виконання зобов'язань. Суд не витребував для огляду матеріали виконавчого провадження і не звернув увагу на відсутність процесуальних норм з розгляду таких справ на той час.

З цих підстав ухвалу суду першої інстанції скаржник просить скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Стаханівського міського управління юстиції про заборону виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 відмовити.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги,обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-V111), що набрав чинності 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних та нас вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені статтею 374 ЦПК України, серед яких, зокрема право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Задовольняючи подання про заборону виїзду за кордон боржника ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що останній має невиконані зобов'язання та із посиланням на вимоги ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадянам України», ст. 152 ЦПК України зазначив, що на примусовому виконанні у Стахановському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» 68733,57 грн. згідно виконавчого листа, яке боржник не виконує.

Проте, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 цього Закону передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Таким чином, зазначеним Законом не було передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду.

Як не було передбачено вказане обмеження конституційних прав особи і нормами діючого на той час ЦПК, а саме - відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції на час розгляду подання) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 ЦПК України (в редакції на час розгляду подання).

Серед видів такого забезпечення стаття 152 ЦПК України не передбачає вжиття судом тимчасового обмеження особи у виїзді за межі України.

Таким чином, ураховуючи, що в Цивільному процесуальному кодексі України на час винесення ухвали була відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 151-153 ЦПК України, застосувати такий захід забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у зв'язку з порушенням у суді цивільної справи, слід дійти висновку про те, що суд застосував зазначений спосіб забезпечення позову з порушенням норм Цивільного процесуального кодексу України, виходячи за межі своїх процесуальних повноважень, та не звернув увагу на те, що вказане подання мало місце вже на стадії виконання судового рішення.

Як помилковим є і посилання суду на застосування норм ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», який не містив застосування вказаних обмежень свободи пересування скаржника.

Тому доводи апеляційної скарги в наведеній частині заслуговують на увагу.

Оскільки суд припустився неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи і порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, наведене відповідно до вимог пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою саме для скасування ухвали суду і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Під час розгляду вказаного подання з'ясуванню у відповідності до вимог діючих на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів підлягають питання своєчасного направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, здійснення виконавцем і яких саме дій по примусовому виконанню

рішення, наявності дій боржника по свідомому ухиленню від виконання цього рішення, за умови його об'єктивної спроможності виконувати зобов'язання, відсутності перешкод для цього, наявність паспорту громадянина України для виїзду за кордон (закордонного паспорту) і відповідно наявності реальну можливість виїхати за кордон, що унеможливить стягнення з нього боргу та призведе до порушення прав та інтересів стягувача у виконавчому провадженні, що можливо лише під час огляду матеріалів виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Стаханівського міського суду Луганської області від 09 грудня 2009 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Дата складання повного тексту постанови - 16 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: