АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1351/18 Справа № 180/1388/17 Головуючий у 1 й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Пономарь З.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є. при секретареві Сахарові Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 (третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області) про визнання особами, що втратили право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а :

18.08.2017р. ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання їх особами, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 на підставі ст.391 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що вказану квартиру вона придбала 23.06.2017р. у ОСОБА_5, яка зобов'язалась до 07.07.2017р. знятись з реєстрації разом з членами своєї сім'ї. Вказане зобовязання ні до вказаного строку, ні до нового встановленого нею строку - 14.08.2017р. не виконано. Відповідачі - невістка та онука ОСОБА_5 продовжують проживати у квартирі та значитись у ній зареєстрованими, що є перешкодою до користування нею вказаною квартирою.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31.10.2017р. позов ОСОБА_3 задоволено, ухвалено усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 особами, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1. З ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто по 320грн. на повернення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення ним житлових прав, навмисне вчинення її свекрухою ОСОБА_5 з покупцем ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири зі при усвідомленості того, що у ній фактично проживають та зареєстровані живі люди та з метою позбавлення їх з дочкою житла. ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги та просила її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за такими підставами.

Ухвалюючи рішення про усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 особами, що втратили право користування її жилим приміщенням, суд першої інстанції посилався на припинення їх права користування вказаною квартирою у зв'язку з припиненням права власності на неї ОСОБА_5

З вказаним висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 03.08.2011р. виконкомом Марганецької міської ради.

23.06.2017р. нотаріально посвідчено укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу вказаної квартири. У п.7 договору продавець ОСОБА_5 стверджувала про не поширення прав третіх осіб на квартиру, у тому числі, за договорами найму, оренди чи інших речових прав, а в п.10 договору продавець зобов'язалась, зокрема, до 07.07.2017р. знятись з реєстрації квартири особисто та з іншими особами, які проживають у квартирі (а.с.51).

За довідкою Житлово-будівельного кооперативу ДУ №1 від 17.08.2017р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають власник ОСОБА_5 та члени сім'ї: невістка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_4 (а.с.10).

Зазначені докази свідчать, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 фактично проживали у квартирі АДРЕСА_1 як на час продажу квартири, так і на час звернення ОСОБА_3 до суду з даним позовом. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишаються фактично проживати у вказаній квартирі і до теперішнього часу.

Відповідно до положень ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За ч.1 ст.109 ЖК України виселення із зайнятого жилого приміщення допускається лише на підставах, встановлених законом. Тобто, особи, які фактично проживають у жилому приміщенні, можуть бути виселені за рішенням суду лише за конкретними підставами, передбаченими законом.

Обираючи на підставі ст.ст.15,16 ЦК України спосіб судового захисту у вигляді припинення дії, яка порушує право, а саме, у вигляді усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 особами, що втратили право користування її жилим приміщенням, ОСОБА_3 залишила поза увагою те, що зазначений спосіб судового захисту не може бути застосований до осіб, які фактично проживають у жилому приміщенні. Вирішення питання щодо визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, діючим законодавством передбачено лише у тому випадку, коли вказані особи вибули з жилого приміщення або не проживають у ньому.

Враховуючи встановлену невідповідність обраного ОСОБА_3 способу судового захисту дійсним обставинам, підстав для задоволення її позову про усунення їй перешкод шляхом у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 особами, що втратили право користування жилим приміщенням за ст.391 ЦПК України, немає.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону, його рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до положень ч.2,8,13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 320грн. на повернення понесених судових витрат по оплаті судового збору (а.с.59)

Керуючись ст.ст.258, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання особами, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 320грн. на повернення судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді : Пономарь З.М. Бараннік О.П. Посунся Н.Є.