Єдиний унікальний номер 219/3272/16-ц Номер провадження 22-ц/775/979/2018

Єдиний унікальний номер 219/3272/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/979/2018
Головуючий у 1 інстанції Харченко О.П.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №219/3272/16-ц за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Бахмуті Донецької області о 16 годині 10 хвилин, повний текст рішення виготовлений 20 квітня 2018 року,

встановив:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору №DOKHRX00370354 від 09 жовтня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 2200,11 гривень. Умовами вищезазначеного кредитного договору визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 2200,11 гривень, на строк 09 жовтня 2006 року по 09 жовтня 2007 року включно в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Також позивач вказував, що свої зобовязання за вказаним договором виконав. У звязку з тим, що відповідач належним чином не виконує свої зобовязання за вказаним договором, станом на 25 березня 2016 року розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 складає 1815,21 гривень. Строк, прострочення за тілом кредиту за період 25 березня 2011 року по 25 березня 2016 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 1815,21 гривень, розмір % ставки в день дорівнює 0,36% а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає : 1815,21 гривень * 0,36% * 1825 днів прострочення / 100, що дорівнює 11925,92 гривень. Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість по відсоткам за кредитним договором нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 25 березня 2011 року по 25 березня 2016 року у сумі 11925,92 гривень та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1378 гривень.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» ставить питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права, а також через неповно встановлені обставини, які мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності помилковим і незаконним, оскільки датою 09 жовтня 2007 року в договорі №DOKHRX00370354 від 09 жовтня 2006 року визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що договір №DOKHRX00370354 не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду відповідачем не подано.

Представник АТ КБ «Приватбанк» подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № DOKHRX00370354 строком на один рік, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2200,11 гривень.

Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач станом на 25 березня 2016 року має заборгованість у сумі 1815,21 гривень.

Також відповідно розрахунку АТ КБ «Приватбанк» строк прострочення за тілом кредиту за період з 25 березня 2011 року по 25 березня 2016 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 1815,21 гривень, розмір % ставки в день дорівнює 0,36%, отже сума заборгованості за відсотками згідно розрахунку складає 1815,21 гривень * 0,36% * 1825 днів прострочення / 100, що дорівнює 11925,92 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із дотриманням норм матеріального та процесуального закону за наступних підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 12 місяців до 09 жовтня 2007 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців - до 09 жовтня 2007 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 09 жовтня 2007 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 20 по 25 число кожного місяця. Починаючи з жовтня 2007 року, відповідач мав обов'язок, незалежно від пред'явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З огляду на вказане апеляційний суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 20 по 25 число кожного місяця впродовж строку кредитування (12 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Позивач звернувся до суду з позовом 06 квітня 2016 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. Отже, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами позивача, включно з вимогою за процентами, по суті є правильним.

Ураховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування та щодо пропуску позивачем строку позовної давності, що узгоджується із висновком викладеним у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 № 1402-VIII, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази для їх дослідження апеляційним судом позивачем подані не були.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 06 липня 2018 року.

Головуючий