Номер провадження 2/754/3502/18
Справа №754/1354/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Саулес Фабрика Україна») звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1, про стягнення заборгованості у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов'язання, у розмірі 186657,05 грн., заборгованість у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання у розмірі 24228,35 грн., а всього разом 210885,40 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування вказаних вимог позивач вказує на те, що 08.07.2008 року між АБ «Банк Регіонального Розвитку» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 11/24-КДФ840-5А.

14.02.2011 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 2-314/11 за позовом Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором було ухвалено рішення, яким позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку «Банк регіонального розвитку» борг за Кредитним договором на загальну суму 267138,29 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 1700,00 грн., та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120,00 грн., а всього стягнуто 268958,29 грн.

29.06.2011 року Апеляційним судом м. Києва, винесено ухвалу, якою ухвалено: «апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року залишити без змін».

20.11.2013 року між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України було укладено договір про передавання в управління непроданих активів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Прокопенко Л.В., за реєстровим № 3960. У відповідності до укладеного Договору управління Банк передав в управління ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» наявні на балансі активи, а Товариство прийняло в управління дані активи, у тому числі, в управління було передано кредитний договір № 11/24-КДФ840-5А від 08.07.2008 року.

07.11.2014 року Деснянський районний суд м. Києва, своєю ухвалою по справі № 2-314/11 змінив сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року № 2-314/11 по цивільній справі за позовом Акціонерного банку танк Регіонального Розвитку» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості з Акціонерного банку «Банк Регіонального Розвитку» на правонаступника Товариство з Обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

30.09.2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Саулес Фабрика Україна» було укладено Договір № 067 про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором № 11/24-КДФ/840-5А від 087.07.2008 року. У відповідності до укладеного Договору ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» відступило Компанії усі права за Кредитним договором №11/24-КДФ/840-5А від 08.07.2008 року.

07.07.2016 року Деснянський районний суд м. Києва своєю ухвалою по справі № 2-314/11 змінив сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року № 2-314/11, по цивільній справі за позовом Акціонерного банку Банк Регіонального Розвитку» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна».

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.01.2018 року по справі № 22-ц 796/1093/2018 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2016 року залишено без змін.

Рішеннями Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року у справі № 2-314/11 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.06.2011 року по справі № 22-6370 було встановлено факт укладення між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_1 Кредитного договору №11/24-КДФ/840-5А від 08.07.2008 року, отримання ОСОБА_1 коштів за Кредитним договором, факт порушення боржником умов Кредитного договору, факт наявності у ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором та стягнуто з останнього 268958,29 грн.

Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-314/11 від 07.11.2014 року, від 07.07.2016 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.01. 2018 року по справі № 22-ц/796/1093/2018 було встановлено: 1) факт укладання (20.11.2013 року) між Акціонерним банком Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України Договору про передавання в управління непроданих активів; 2) факт укладання (30.09.2015 року) між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Саулес Фабрика Україна» Договору № 067 про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором № 11/24-КДФ/840-5А від 08.07.2008 року; 3) факт переходу права вимоги за кредитним договором №11/24-КДФ/840-5А від 08.07.2008 року від Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до ТОВ «Саулес Фабрика Україна» та набуття останнім статусу кредитора.

Позивач вважає, що оскільки, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року по справі 2-314/11 залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.06.2011 року по справі № 22-6370 залишається невиконаним, то у відповідності до ст. 625 ЦК України та проведених розрахунків боржник обов'язаний відшкодувати кредитору інфляційні втрати в розмірі 186657,05 грн. та 3% річних в розмірі 24228,35 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у встановлений судом строк не скористався наданим правом та не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Саулес Фабрика Україна» підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 КК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 08.07.2008 року між АБ «Банк Регіонального Розвитку» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 11/24-КДФ840-5А.

Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) у сумі 18386,00 доларів США, а відповідач зобов'язався своєчасно повернути кредит Банку, не пізніше 07.07.2015 року та своєчасно сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 17 % річних.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого з самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

14.02.2011 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 2-314/11 за позовом Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором було ухвалено рішення, яким позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку «Банк регіонального розвитку» борг за Кредитним договором на загальну суму 267138,29 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 1700,00 грн., та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120,00 грн., а всього стягнуто 268958,29 грн.

29.06.2011 року Апеляційним судом м. Києва, винесено ухвалу, якою ухвалено: «апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року залишити без змін».

20.11.2013 року між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України було укладено договір про передавання в управління непроданих активів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Прокопенко Л.В., за реєстровим № 3960. У відповідності до укладеного Договору управління Банк передав в управління ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» наявні на балансі активи, а Товариство прийняло в управління дані активи, у тому числі, в управління було передано кредитний договір № 11/24-КДФ840-5А від 08.07.2008 року.

07.11.2014 року Деснянський районний суд м. Києва, своєю ухвалою по справі № 2-314/11 змінив сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року № 2-314/11 по цивільній справі за позовом Акціонерного банку танк Регіонального Розвитку» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості з Акціонерного банку «Банк Регіонального Розвитку» на правонаступника Товариство з Обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

30.09.2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Саулес Фабрика Україна» було укладено Договір № 067 про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором №11/24-КДФ/840-5А від 087.07.2008 року. У відповідності до укладеного Договору ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» відступило Компанії усі права за Кредитним договором №11/24-КДФ/840-5А від 08.07.2008 року.

07.07.2016 року Деснянський районний суд м. Києва своєю ухвалою по справі № 2-314/11 змінив сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року № 2-314/11, по цивільній справі за позовом Акціонерного банку Банк Регіонального Розвитку» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна».

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.01.2018 року по справі № 22-ц 796/1093/2018 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2016 року залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2011 року у справі № 2-314/11 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.06.2011 року по справі № 22-6370 було встановлено факт укладення між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_1 Кредитного договору №11/24-КДФ/840-5А від 08.07.2008 року, отримання ОСОБА_1 коштів за Кредитним договором, факт порушення Боржником умов Кредитного договору, факт наявності у ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором та стягнуто з останнього 268958,29 грн.

Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-314/11 від 07.11.2014 року, від 07.07.2016 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.01. 2018 року по справі № 22-ц/796/1093/2018 було встановлено: 1) факт укладання (20.11.2013 року) між Акціонерним банком Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України Договору про передавання в управління непроданих активів; 2) факт укладання (30.09.2015 року) між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Саулес Фабрика Україна» Договору № 067 про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором № 11/24-КДФ/840-5А від 08.07.2008 року; 3) факт переходу права вимоги за кредитним договором №11/24-КДФ/840-5А від 08.07.2008 року від Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до ТОВ «Саулес Фабрика Україна» та набуття останнім статусу кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію і передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі підставах, встановлених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового бо в'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2014 року справі 2-314/11 залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.06.2011 року по справі № 22-6370 залишається невиконаним, то у відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник обов'язаний відшкодувати кредитору інфляційні втрати.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання, у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних - не є додатковими в розумінні статті 266 ЦК України, тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не пливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливо до моменту фактичного виконання зобов'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Такої ж думки дотримується Верховний суд України у постанові від 26.04.2017 року справа №918/329/16.

Відтак, з дати ухвалення рішення з урахуванням трьох років позовної давності, тобто з 30.01.2015 року по дату звернення позивача із вказаним позовом - 31.01.2018 року, індекс інфляції у період з 30.01.2015 року по 30.01.2018 року складає 186657,05 грн. Зокрема, він розраховується за формулою: (сума боргу х процент інфляції) /100% - сума боргу = сума інфляції.

Залишок заборгованості за рішенням суду складає - 268958,29 грн., інфляційні втрати за залишком заборгованості за рішення суду становлять - (268958,29 грн. * 169,4) /100% - 268958,29 грн. = 186657,05 грн. - інфляційних втрат.

Також, у відповідності до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідача заборгованість у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки залишок простроченої суми становить 268958 грн., то три проценти річних за весь час прострочення складає - 24228,35 грн.

Сума вираховується наступним чином: 3% річних = (С х 3 х Д) : (365 х 100), де С сума боргу, Д - кількість днів прострочення. При цьому кількість днів прострочення за період з дати рішення суду з урахуванням трьох років позовної давності, тобто з 30.01.2015 по 30.01.2018 року становить 1096 днів.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового ділення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 14.09.2010 року № 36/358, від 16.02.2011 року № 17 177- ) та постанови Верховного суду України від 04.07.2011 року № 13/210/10).

Отже, оскільки станом на день звернення позивача з даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано, то заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Відповідач в свою чергу проти вимог позивача заперечень не подав, наявність боргових зобов'язань перед позивачем не спростував, як і приведеного ним розрахунку.

Надані позивачем докази та розрахунки заборгованості відповідають вимогам ст.ст.76-77 ЦПК України і сумніватися в їх об'єктивності у суду немає підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 509, 526, 527, 598, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 19, 81,141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Саулес Фабрика Україна» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САУЛЕС ФАБРИКА УКРАЇНА» (код СДРПОУ: 36593172) заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов'язання, у розмірі 186657 (сто вісімдесят шість тисяч шістсот п'ятдесят сім) гривень 05 копійок та заборгованість у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання у розмірі 24228 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять вісім) гривень 35 копійок, а всього 210885,40 (двісті десять тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САУЛЕС ФАБРИКА УКРАЇНА» (код СДРПОУ: 36593172) понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3163,29 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Суддя: Таран Н.Г.