Справа № 216/6520/17
провадження №2/216/799/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого - судді Бутенко М.В.

за участю:

секретаря Янчук С.О.

розглянувши без участі сторін та застосування технічних засобів фіксування судового процесу у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року ОСОБА_2 ( надалі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» ( надалі по тексту Відповідач) про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що 20 червня 2017 року у Відповідача він придбав компресор 1 ПБ10-1-024 вартістю 21840 грн. Гарантійний строк на зазначений компресор встановлений заводом-виробником і становить 12 місяців. 23 серпня 2017 року, тобто до спливу гарантійного строку, у звязку із тим, що зазначений компресор перестав працювати він був вимушений провернути компресор Відповідачу і останній його прийняв, що підтверджено листом прийому. Пізніше йому зателефонували з ПАТ «Мелітопольський завод машинобудування «РЕФМА» та в телефонному режимі повідомили про те, що дефект компресора стався з його, Позивача, вини і гарантійному ремонту компресор не підлягає, однак будь-яких документів щодо дефекації йому надано не було. Крім того, 13.09.2017 року голова правління ПАТ «Мелітопольський завод машинобудування» повідомив Позивачу про те, що до 30 вересня 2017 року буде проведено гарантійний ремонт компресора, про що власноручно написав відповідну розписку. 03 жовтня 2017 року Позивач на електронну адресу Відповідача надіслав листа з проханням надати пояснення стосовно ремонту компресора, але відповіді на лист так і не отримав, а згодом йому зателефонував голова правління ПАТ Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» та повідомив, що ніякого компресора йому взагалі не продавав у звязку із чим Позивач просить розірвати договір-купівлі продажу компресора, укладений між ним та Відповідачем, стягнути з Відповідача на його користь сплачені за товар кошти в розмірі 21 840 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди.

Відповідач до судового засідання не прибув, про день та час розгляду справи у суді був повідомлений належним чином, позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що будь-яких доказів того, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу компресора матеріали справи не містять, а надана Позивачем копія видаткової накладної не може бути доказом оплати вказаного у неї товару. Крім того, головою Правління ПАТ в червні 2017 року, тобто на час укладання договору купівлі-продажу компресора був ОСОБА_3 і жодної угоди про продаж компресора від імені ПАТ за його підписом Позивачем надано не було, а видаткова накладна та лист від 23.08.2017 року, підписаний директором ПАТ ОСОБА_4, який права на укладання цивільно- правових та господарсько-правових угод від імені ПАТ не мав, довіреність на право вчинення будь-яких правочинів підприємством Відповідача йому не видавалось. У видатковій накладній ПАТ «РЕФМА» за №РН-0000018, в графі «відвантажив» стоїть підпис, який на думку Відповідача, схожий на підпис ОСОБА_4 Крім того зазначена графа видаткової накладної підписана «завідувач складу ОСОБА_5О.», але на думку Відповідача зазначений підпис не належить ОСОБА_5, а підпис головного бухгалтера ОСОБА_6 є незрозумілим, значно різниться від її справжнього підпису в паспорті, не належить останній, і відповідно до пояснень останньої вона ніяких видаткових накладних в червні 2017 року на суму 21840 грн. на продаж компресора не підписувала. Крім того, у зазначеній видатковій накладній, в графі «отримав» не міститься підпис Позивача про отримання компресора, а тому, на думку Відповідача зазначена накладна не може бути доказом отримання Позивачем будь-якого обладнання у Відповідача. Також Відповідач звертає увагу суду на те що у видатковій накладній, наданій Позивачем, у банківських реквізитах ПАТ «РЕФМА» зазначено рахунок, який не є основним та зазначений рахунок відкритий у ПАТ «Міський комерційний банк», який з 2015 році знаходиться у стані припинення та на даний час розпочато ліквідаційну процедуру. Крім того, видаткової накладної РН-0000018 від 20.06.2017 року на видачу/поставку компресора 1ПБ-10-1-024 у ПАТ «РЕФМА» не існує, а під зазначеним номером значиться видаткова накладна від 12.10.2017 року на «штикові лопати». Твердження Позивача про те що між ним та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу компресора є безпідставними, оскільки як зазначає сам Позивач, гроші в сумі 21840 грн. він не сплачував в касу ПАТ «РЕФМА», а передав готівкою в руки менеджеру підприємства ОСОБА_7 і саме який дав йому гарантію на зазначений компресор терміном 12 місяців. Що стосується листа ПАТ «РЕФМА» про отримання на гарантійний ремонт компресора, то зазначена розписка складена на фірмовому бланку ПАТ «РЕФМА» та має підпис схожий на підпис ОСОБА_4, але останній не був уповноваженим на укладання правочинів від імені підприємства, а також зазначений лист не містить печатки Відповідача, а лише кутовий штамп із зазначенням заводу, а при перевірці журналу вихідної документації ПАТ було встановлено, що лист від 23.08.2017 року під вихідним номером №422, 425,429 про прийняття компресору відсутній і крім того, в зазначеному листі йдеться мова про іншу модифікацію компресора 1ПБ10-2-024, хоча Позивач зазначає про купівлю та передання на гарантійний ремонт компресору 1ПБ10-1-024. Крім того, компресору із заводським № 682 ПАТ «РЕФМА» не випускало і такого номеру в номенклатурі виготовленої продукції заводу за 2017 рік не існує.

Вивчивши матеріали справи, з урахуванням доводів позовної заяви, позиції відповідача, викладеної у письмовому відзиві на позовну заяву, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положення ч.1ч.3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ч.3 ст. 709 ЦК України вимога покупця про безоплатне усунення недоліків товару підлягає задоволенню продавцем або виготовлювачем товару протягом 14 днів.

Статтею 269 ЦК України передбачено зобовязання постачальника за власний рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товар, якщо не доведене, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем правил експлуатації виробу.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» видаткова накладна є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продаж між продавцем і покупцем. Видаткова накладна виписується у двох примірниках, один з яких видається покупцеві, а інший залишається для бухгалтерського обліку на підприємстві і повинен зберігатися не менше 3 років.

Так, бланк видаткової накладної № РН-0000018 від 20 червня 2017 року, копію якої надано Позивачем, містить дані відповідно до яких постачальник ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування» «Рефма» поставив, а ФОП ОСОБА_2 одержав компресор 1ПБ10-1-024 в кількості 1 штуки за ціною 21 840 грн. Місцем складання вищезазначеної видаткової накладної зазначено м. Мелітополь. Відпуск зазначено компресора було дозволено Головою правління ОСОБА_3, який відповідно до пояснень Відповідача саме в червні 2017 року являвся Головою Правління ПАТ «Рефма» і підпис якого із зазначенням прізвища імя та по-батькові стоїть в зазначеній видатковій накладній навпроти графи «відпуск дозволив», підпис головного бухгалтера ОСОБА_6 та підпис завідуючим складом ОСОБА_5 навпроти графи «відвантажила». Крім того, видаткова накладна № РН-0000018 від 20 червня 2017 року містить банківські реквізити , р/р 01 в ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_8», МФО 339339 та зазначення юридичної адреси ПАТ «Рефма» вул.. Профінтерна буд. 15 м. Мелітополь, Запорізька область, 72301.

Як зазначає позивач саме за цими банківськими реквізитами(, р/р 01 в ПАТ «МІСЬКИЙ ОСОБА_8», МФО 339339) ним було сплачено 21 840 грн. за придбання компресора. Будь-яких доказів на спростування факту оплати коштів Позивачем на рахунок ПАТ «Мелітопольский завод холодильного машинобудування «Рефма» в розмірі 21840 грн. саме за зазначеними банківськими реквізитами Відповідачем не надано, а навпроти підтверджено що зазначений банківський рахунок дійсно належить ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма», але не його основним банківським рахунком.

Не приймаються судом до уваги і доводи Відповідача про те, що підписи у видатковій накладній № РН-0000018 від 20 червня 2017 року напроти граф «головний бухгалтер» та «відвантажив» не належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки це є лише припущенням Відповідача і будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин Відповідачем не надано, як не надано і доказів звернення до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій на ПАТ «Рефма».

Пояснення Відповідача щодо відсутності права на вчинення будь-яких правочинів від імені підприємств директором ПАТ ОСОБА_4, яким підписано лист від 23.08.2017 року про прийняття Відповідачем на гарантійний ремонт компресора 1ПБ10-2-024 не спростовує факту прийняття зазначеного компресора Відповідачем, а можуть лише свідчити про перевищення своїх повноважень ОСОБА_4, що не є предметом розгляду в зазначеній справі.

Що стосується тверджень Відповідача про відсутність в облікових документах ПАТ «Рефма» видаткової накладної РН-0000018 від 20.06.2017 року на видачу/поставку компресора 1ПБ-10-1-024, відсутності печатки підприємства, а наявності лише кутового штампу на зазначеному листі, а також відсутності факту реєстрації зазначеного листа у вхідній документації Відповідача судом не приймаються до уваги і розцінюються як спроба Відповідача уникнути відповідальності за невиконання умов договору купівлі-продажу зазначеного компресора, а зазначення різних модифікацій компресора 1ПБ10-2-024, який був взятий на гарантійний ремонт і компресору 1ПБ10-1-024, який зазначений у видатковій накладній може свідчити лише про наявність описки.

Безпідставними слід вважати також і доводи Відповідача про відсутність в номенклатурі виготовленої продукції заводу ПАТ «Рефма» за 2017 рік компресору із заводським № 682, оскільки відповідно до свідоцтва про прийомку, яке підписано представником ОТК ПАТ «Рефма» 17 травня 21017 року за результатами проведених випробувань компресор 1ПБ10-1-024 за №682 визнаний годним до експлуатації. ( а.с.10)

Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Позивача та стягнення з Відповідача на користь Позивача сплачені за товар кошти в сумі 21 840 грн.

Відповідно до ст.. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема, при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вимоги Позивача про стягнення з Відповідача моральної шкоди за порушення Відповідачем своїх зобовязань перед Позивачем за зазначеним договором купівлі-продажу, душевні хвилювання, та необхідність звернення Позивача до суду для відновлення свого порушеного права, на думку суду підлягають частковому задоволенню, у звязку із чим з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 10 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування» Рефма» про захист прав споживачів є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи звільнення позивачів від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та з урахуванням задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258 - 260,263 265 ЦПК України, ст.ст.16,269, 709 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування» про захист прав споживачів задовольнити частково.

Договір купівлі-продажу компресора 1ПБ10-1-024, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський завод холодильного обладнання» від 20 червня 2017 року розірвати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного обладнання» Рефма» () на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1) сплачені за товар кошти в сумі 21 840 (двадцять одна тисяча вісімсот сорок) грн., та 10 000 ( десять тисяч) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 31 840 ( тридцять одна тисяча вісімсот сорок) грн..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного обладнання» Рефма» на користь держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя: М. В. Бутенко