Справа № 369/14/18
Провадження № 2/369/7/18
05.07.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Дубас Т.В.,
за участі секретаря Яцевич В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-
У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 22 вересня 2017 року водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Київська в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, перед перестроюванням не переконався в безпечності маневру та вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажири автомобіля НОМЕР_3, отримали тілесні ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_4. порушив п. 10.1 ПДР України.
Так, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що набрала законної сили.
Внаслідок вказаної ДТП позивачу була завдана матеріальна шкода.
Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н. НОМЕР_4, позивач звернувся до експерта ТОВ «Геофінанс Груп», за надання послуги з експертного дослідження транспортного засобу та складення звіту про оцінку колісного транспортного засобу - легковий хетчбек «Skoda Octavia» д.н. НОМЕР_4 позивачем сплачено кошти у розмірі 800,00 грн.
Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу - легковий хетчбек «Skoda Octavia» д.н. НОМЕР_4 вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н. НОМЕР_4 з урахуванням коефіцієнта його фізичного зносу та вартості втрати товарного вигляду і становить 40 274,68 грн
Згідно рахунку-фактури товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» № 000162601 від 16.11.2017 року та звіту про оцінку колісного транспортного засобу суб'єкта оціночної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Гео Фінанс Груп» від 27.12.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 складає 40 274.68 грн.
Одночасно до суми відшкодування здійснив витрати на експертні послуги, які склали 1 076,36 грн, а саме 276,36 грн.- оцінення пошкоджень ТОВ «Автоцентр Київ» (акт виконаних робіт ТОВ «Автоцентр Київ» № ТО170032675 від 16.11.2017 року та квитанція про здійснення касової операції Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» № 27730514 від 16.11.2017 року); та 800,00 грн. проведення експертної грошової оцінки ТОВ «Гео Фінанс Груп» (рахунок-фактура ТОВ «Гео Фінанс Груп» № СФ-0000195 від 27.12.2017 року та квитанція Публічного акціонерного товариства «Державного ощадного банку України» № 26 від 28.12.2017 року).
Таким чином, сума загального відшкодування матеріальних збитків складає: 40 274,68 + 1 076,36 = 41 351,04 грн. Тому вважає, що ОСОБА_4, як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля НОМЕР_1, повинен відшкодувати йому витрати для відновлення первинного стану свого автомобіля НОМЕР_2, пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді, тобто витрати на його повний ремонт.
Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 41 351 грн. 04 коп. та судові витрати.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі.
За згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При розгляді справи судом встановлено, 22 вересня 2017 року водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Київська в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, перед перестроюванням не переконався в безпечності маневру та вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажири автомобіля НОМЕР_3, отримали тілесні ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив п. 10.1 ПДР України.
Так, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що набрала законної сили.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 22 вересня 2017 року за участю автомобілів НОМЕР_1, та автомобілем НОМЕР_2, є ОСОБА_4
Унаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження.
Згідно рахунку-фактури товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» № 000162601 від 16.11.2017 року та звіту про оцінку колісного транспортного засобу суб'єкта оціночної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Гео Фінанс Груп» від 27.12.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 складає 40 274.68 грн.
Одночасно до суми відшкодування здійснив витрати на експертні послуги, які склали 1 076,36 грн, а саме 276,36 грн.- оцінення пошкоджень ТОВ «Автоцентр Київ», що підтверджується актом виконаних робіт ТОВ «Автоцентр Київ» № ТО170032675 від 16.11.2017 року та квитанцією про здійснення касової операції № 27730514 від 16.11.2017 року; та 800,00 грн. - проведення експертної грошової оцінки ТОВ «Гео Фінанс Груп», що підтверджується рахунком-фактурою ТОВ «Гео Фінанс Груп» № СФ-0000195 від 27.12.2017 року та квитанцією № 26 від 28.12.2017 року.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 4 вказаної Постанови джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Належних доказів на спростування наданого позивачем звіту стороною відповідача суду не надано.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.
Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача.
Відповідно до ст.ст. 993, 1191, 1194 ЦК України, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274,279 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1) відшкодування матеріальної шкоди заподіяної в результаті ДТП в розмірі 40 274,68 грн (сорок тисяч двісіті сімдесят чотири грн. шістдесят вісім коп).
Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 1781,16 грн ( одна тисяча сімсот вісімдесят одна грн. шістнадцять коп.), з яких 704,80 грн - витрати зі сплати судового збору, 276, 36 грн - вартість оцінення пошкоджень, та 800,00 грн - вартість проведення експертного дослідження.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Київської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2018 року.
Суддя: Дубас Т.В.