Справа № 359/266/18 Головуючий у І інстанції Яковлєва Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2534/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Мережко М.В., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», третя особа: публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», ОСОБА_4, про визнання частково недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (далі - ТОВ «ФК Інвест-Кредо»), третя особа: публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» (далі - ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»), ОСОБА_4, про визнання частково недійсним договору іпотеки.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 30 березня 2007 року між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», укладено кредитний договір № 014/5644/134/011341, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 94 000 доларів США на споживчі цілі, а саме, придбання квартири АДРЕСА_1. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 03 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» укладено договір іпотеки № 014/5644/134/01134, з яким ОСОБА_4 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, яка придбана ним у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 24 жовтня 2017 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ПАТ «Юнекс банк» укладено договір відступлення прав вимоги. Цього ж дня між ПАТ «Юнекс банк» та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитним договором від 30 березня 2007 року, договором поруки та договором іпотеки від 03 квітня 2007 року.

Позивач вказувала, що в договорі іпотеки міститься застереження (пункт 5.5.1), яким передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобовязань за цим або кредитним договором встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст.ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Зазначала, що вказане застереження включене до договору іпотеки з порушенням вимог законодавства України, оскільки квартира АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя її та ОСОБА_4, проте вона не давала згоду на включення в договір іпотеки вказаного вище пункту 5.5.1, а давала згоду лише на укладення самого договору іпотеки.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила визнати недійсним пункт 5.5.1 договору іпотеки 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, щовідповідно до вимог чинного законодавства згода одного з подружжя необхідна виключно на укладення договору іпотеки в цілому, а не щодо укладення окремого його розділу чи пункту. Законодавством не передбачено необхідності надання нотаріальної згоди другого з подружжя на укладення окремого розділу договору іпотеки, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача, як співвласника майна, під час укладання договору іпотеки не порушено, оскільки застереження про задоволення вимог банку зазначено в самому договорі іпотеки, на укладення якого ОСОБА_2 дала нотаріально посвідчену згоду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд невірно встановив обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосудом першої інстанції не враховано, що застереження, яке викладене в оспорюваному договору іпотеки від 03 квітня 2007 року, прирівнюється до договору про задоволення вимог кредитора, а тому вважає, що на його включення до умов іпотечного договору необхідна згода співвласника майна. Вказує, що копія заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на укладення договору іпотеки не доводить ту обставину, що вона перед підписанням її чоловіком ОСОБА_4 договору іпотеки була ознайомлена з його умовами та фактично надала згоду не лише на укладення договору іпотеки, а й на позасудове врегулювання шляхом внесення до іпотечного договору вказаного вище застереження або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК Інвест-Кредо» зазначає, що висновки суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 є правильними, оскільки оспорюваним пунктом договору іпотеки права позивача не порушені. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 014/5644/134/011341, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 94 000 доларів США зі сплатою 13,25% річних строком до 29 березня 2027 року

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі: придбання квартири АДРЕСА_3.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 03 квітня 2007 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 014/5644/134/01134, за умовами якого ОСОБА_4 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_4, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2007 року, посвідченого Бориспільською міською державною нотаріальною конторою Київської області та зареєстрованого в реєстрі за №1-890.

Відповідно до пункту 1.5 договору іпотеки, квартира набута ОСОБА_4 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, передається в іпотеку за її згодою, викладеною у вигляді заяви, що призначається для зберігання у справах Бориспільської міської державної нотаріальної контори.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2007 року ОСОБА_2 дала згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на укладення договору іпотеки № 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року з відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» щодо квартири АДРЕСА_5, яка посвідчена державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори та зареєстрована в реєстрі за №1-897 (а.с.118).

Також судом першої інстанції встановлено, що 24 жовтня 2017 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ПАТ «Юнекс банк» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ПАТ «Юнекс банк» перейшло право вимоги щодо зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором від 30 березня 2007 року та договором іпотеки від 03 квітня 2007 року. Того ж дня між ПАТ «Юнекс банк» та ТОВ «ФК Інвест - Кредо» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ФК Інвест - Кредо» перейшло право вимоги щодо зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором від 30 березня 2007 року та договором іпотеки від 03 квітня 2007 року.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, відповідне застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками.

У договорі іпотеки від 30 березня 2007 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4, міститься застереження, що передбачає задоволення вимог іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим або кредитним договором встановлений іпотекодержателем строк.

Зокрема, відповідно до пункту 5.5.1 договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим або кредитним договором встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст. ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне (ст.60 СК України).

За змістом ст.ст.572, 575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст.578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із ч.1 ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

По справі встановлено, що заявою від 03 квітня 2007 року, яка нотаріально посвідчена, ОСОБА_2 надала згоду на укладання договору іпотеки від 03 квітня 2007 року чоловіком ОСОБА_4 з відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 банк Аваль» щодо квартири АДРЕСА_6.

Пунктом 6 ч.1 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 надала згоду на укладення договору іпотеки, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, сторони узгодили всі істотні умови договору іпотеки, тому колегія суддів вважає, що підстави для визнання недійсним пункту 5.5.1 цього договору відсутні. Також не є підставою для визнання недійсним умови правочину щодо застереження, яке міститься в договорі іпотеки, відсутність укладення зазначеного застереження у формі окремого нотаріально посвідченого правочину.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що копія її заяви про надання дозволу на укладення договору іпотеки не доводить ту обставину, що вона перед підписанням її чоловіком ОСОБА_4 договору іпотеки була ознайомлена з його умовами, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав. Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що законодавством України не передбачено необхідності надання окремої нотаріальної згоди другого з подружжя на включення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя до договору іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору іпотеки.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді