Справа № 363/4215/17 Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 22-ц/780/2691/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 18.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коберник Андрій Миколайович про визнання недійсним договору іпотеки,-

встановила:

у листопаді 2017 року ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 29 вересня 2000 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

В період шлюбу ними було набуто у спільну власність майно, а саме 14 серпня 2006 року садовий будинок площею 245кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3; 20 жовтня 2004 року 5-ти кімнатна квартира площею 229,6кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та у 2000 році земельна ділянка площею 0,112 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, садове товариство «Ювілейний», урочища «Бурилово».

У подальшому ОСОБА_2 стало відомо, що між її чоловіком ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір іпотеки від 14 вересня 2010 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник А.М. та зареєстровано в реєстрі за №1680. За вказаним договором іпотеки було передано в якості забезпечення і накладено обтяження на майно, яке належне ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, як другому з подружжя, без її згоди. Крім того, згідно із договором іпотеки, іпотекодавцем вказано лише ОСОБА_3

За умовами договору іпотеки, предметом його основного зобов'язання є кредитний договір № 1009-07 від 14 вересня 2010 року, який було укладено між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3. Однак на запити до банку, з приводу того, чи дійсно укладався вказаний кредитний договір, банк відповіді не надав.

Просила визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки, укладений 14 вересня 2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1680.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту вчинення договір іпотеки, укладений 14 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_3, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник А.М., та зареєстровано в реєстрі за №1680.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Енергобанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 14 вересня 2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Компанія «Енерготрейд» укладено кредитний договір №1009-07. Підписантами даного договору виступали: Голова правління ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_6, та Директор ТОВ «Компанія «Енерготрейд» ОСОБА_2

Відповідно до положень п.2.1. кредитного договору №1009-07 від 14.09.2010 року основне зобов'язання забезпечується у такий спосіб: - укладення договору іпотеки від 14.09.2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3; - укладення договору поруки №1 від 14.09.2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3; - укладення договору поруки №2 від 14.09.2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2; - укладення договору застави №1 від 14.09.2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3; - укладення договору застави №2 від 14.09.2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2

Апелянт зазначає, що вищезазначеним пунктом кредитного договору окреслено суб'єктний склад учасників договірних правовідносин та конкретно визнанні дати укладення договорів.

Також, ПАТ «Енергобанк» звертає увагу на договір поруки №2 від 14 вересня 2010 року, укладений між апелянтом та ОСОБА_2, адже відповідно до п.1 договору поруки №2 від 14.09.2010 року - поручитель, а саме ОСОБА_2 зобов'язується перед кредитором відповідати по зобов'язаннях ТОВ «Компанія «Енерготрейд», що випливають з кредитного договору №1009-07 від 14.09.2010 року зі всіма змінами та доповненнями до нього, що укладений між кредитором та боржником, відповідно до якого кредитор відкриває боржнику кредитну лінію з лімітом 6 150 000грн. на строк з 14.09.2010 року по 05.09.2012 року під 25 відсотків річних, а боржник зобов'язаний повернути надані кредитором кредитні кошти в строк, передбачений основним зобов'язанням, своєчасно сплачувати комісії, відсотки за користування кредитними коштами, штрафні санкції, здійснювати інші платежі, передбачені основним зобов'язанням.

Апелянт зазначає, що договір іпотеки від 14.09.2010 року, зареєстрований у реєстрі за №1680 є двостороннім правочином, тобто у нотаріуса або ПАТ «Енергобанк» відсутнє право і тим більше обов'язок ознайомлювати позивача зі змістом правочину та вчиняти відмітку про факт ознайомлення суб'єкта, який не являється стороною договору, зі змістом правочину.

Також, стверджує, що ОСОБА_2 була обізнана з фактом укладання кредитного договору №1009-07 від 10.09.2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Компанія «Енерготрейд», будь - який інший кредитний договір за № 1009-07 від 14.09.2010 року не існує, тому перебіг строків позовної давності розпочинається з моменту укладення основного зобов'язання від 14.09.2010 року.

Крім того, апелянт вважає, що позивачам були відомі про всі фактичні обставини (дати укладення договір, сторони правочинів), апелянт вважає, що ОСОБА_2 подала позов з наявним спливом (закінченням) строків позовної давності.

Просило скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що предметом оскарження по справі є Договір іпотеки від 14 вересня 2010 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» і ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Коберник А.М. за реєстровим номером 1680.

Підставами оскарження є обставини, що за п. 1.1 Договір іпотеки укладено і нерухоме майно подружжя передано у забезпечення неіснуючого Основного зобов'язання - між іпотекодержателем (ПАТ «Енергобанк») та іпотекодавцем (ОСОБА_3.) укладеного Кредитного договору №1009-07 від 14 вересня 2010 року; Договір іпотеки укладено щодо спільного нерухомого майна подружжя без згоди іншого з подружжя - позивача ОСОБА_2

ОСОБА_3 за волевиявленням і метою укладав договір іпотеки виключно для забезпечення власних кредитних обов'язків ОСОБА_3 та укладення ним із ПАТ «Енергобанк» відповідного Кредитного договору №1009-07.

ОСОБА_3 не мав наміру і не здійснював забезпечення обов'язків будь-яких третіх осіб за Договором іпотеки від 14 вересня 2010 року - окрім як власних обов'язків.

Наведеними доказами іпотекодавця ОСОБА_3 за Договором іпотеки підтверджено обставини, що наведений Договір іпотеки за його призначенням і змістом укладено на забезпечення обов'язків ОСОБА_3 як позичальника і прав ПАТ «Енергобанк» як кредитора за укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк» Кредитним договором №1009-07 від 14 вересня 2010 року.

Крім цього, за весь час розгляду справи ПАТ «Енергобанк» не було надано суду для дослідження і не було підтверджено доказами факт існування Основного зобов'язання, яке є предметом забезпечення за п. 1.1 Договору іпотеки, - а саме не було надано копію укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 кредитного договору №1009-07, за яким ПАТ «Енергобанк» є кредитором для позичальника ОСОБА_3

Таким чином, предметом забезпечення за Договором іпотеки є Основне зобов'язання яке не існує.

Також, у змісті договору іпотеки відсутні будь-які відомості про належність майна до спільної сумісної власності подружжя і прав на нього дружини ОСОБА_2, натомість незаконно вказано у абз.3 п.1.4 Договору іпотеки, що предмет іпотеки є виключно власністю іпотекодавця.

Отже, за умовами Договору іпотеки, не отримувалась і не могла отримуватись на його укладення Згода дружини ОСОБА_2, оскільки за умовами Договору іпотеки, - майно є в особистій власності іпотекодавця ОСОБА_3

У змісті Договору іпотеки нічого не сказано про існування співвласника майна - дружини ОСОБА_2; нічого не сказано про згоду дружини ОСОБА_2 на передання спільного майна подружжя в Іпотеку; нічого не сказано про дату/реєстровий номер нотаріальної згоди дружини ОСОБА_2 на розпорядження спільним майном подружжя, шляхом передання його в іпотеку ПАТ «Енергобанк».

Судом обґрунтовано відхилено посилання ПАТ «Енергобанк» на згоду ОСОБА_2 від 14 вересня 2010 року оскільки умови Договору іпотеки не вказують, що за ним отримувалась згода іншого з подружжя, не вказують на дату і реєстровий номер згоди, - а тому є безпідставним посилання на документ, який не визначено самим Договором іпотеки; умови Договору іпотеки про належність майна виключно іпотекодавцю, виключають саму можливість отримання до нього згоди іншого з подружжя.

Крім того, в тексті згоди ОСОБА_2 відсутні відомості про Договір іпотеки, його сторін і зміст, предмет забезпечення.

Також безпідставними є посилання ПАТ «Енергобанк» на правочини ТОВ «Енерготрейд» які не вказано у змісті Договору іпотеки, які не стосуються предмету Договору іпотеки, не стосуються предмету спору по справі.

Зміст укладеного ТОВ «Компанія «Енерготрейд» Кредитного договору №1009-07 не передбачає його забезпечення Договором іпотеки, натомість текст п.2 Кредитного договору №1009-07 передбачає Договір застави №1, що становить інший правочин, з відмінною назвою, з наявним порядковим номером.

ОСОБА_3 не є стороною за укладеним між ТОВ «Компанія «Енерготрейд» і ПАТ «Енергобанк» кредитним договором, а тому положення цього договору не створюють жодних обов'язків для ОСОБА_3 і не можуть слугувати підставою для припущень ПАТ «Енергобанк» про обов'язок ОСОБА_3 забезпечувати вказаний кредитний договір.

Просила, залишити без задоволення апеляційну скаргу ПАТ «Енергобанк», а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

В свою чергу, ОСОБА_3 також подав відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Енергобанк» обґрунтовуючи його тим, що він мав намір особисто отримати в кредит кошти для власних потреб у ПАТ «Енергобанк», уклавши відповідний Кредитний договір №1009-07.

Умовою для укладення кредитного договору і надання коштів ОСОБА_3 було надання забезпечення цього кредиту зі сторони позичальника ОСОБА_3 шляхом надання іпотеки.

14 вересня 2010 року між ОСОБА_3 як іпотекодавцем та ПАТ «Енергобанк» як іпотеко держателем було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коберник К.А. за №1680, згідно п.1.1 якого - предметом було визначено забезпечення Кредитного договору №1009-07, укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3

Виключно із наведеною метою, виходячи саме із такого сприйняття і розуміння обставин, керуючись лише наведеними підставами ОСОБА_3 уклав із ПАТ «Енергобанк» зазначений Договір іпотеки від 14 вересня 2010 року.

ОСОБА_3 не мав наміру і не здійснював забезпечення обов'язків будь-яких третіх осіб за Договором іпотеки від 14 вересня 2010 року - окрім як власних.

Вважає безпідставним припущення ПАТ «Енергобанк», що начебто ОСОБА_3 уклав Договір іпотеки з метою забезпечення не своїх кредитних зобов'язань, а зобов'язань іншої особи - ТОВ «Компанія «Енерготрейд», оскільки за п.1.1 Договору іпотеки не передбачено як предмет договору забезпечення обов'язків ТОВ «Компанія «Енерготрейд»; у договорі немає опису обов'язків ТОВ «Компанія «Енерготрейд»; у договорі взагалі немає згадки про ТОВ «Компанія «Енерготрейд», жодним чином не ідентифіковано вказану юридичну особу; згідно п. 1.1 Договору іпотеки забезпечено Кредитний договір №1009-07 укладений безпосередньо іпотекодавцем ОСОБА_3, а не ТОВ «Компанія «Енерготрейд».

Станом на сьогоднішній день, ПАТ «Енергобанк» не уклав із ОСОБА_3 відповідний Кредитний договір №1009-07, не надав кошти кредиту.

ПАТ «Енергобанк» взагалі не укладе із ОСОБА_3 вказаний кредитний договір, оскільки Правління Національного банку України прийняло постанову від 11 червня 2015 року №370 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію неплатоспроможного ПАТ «Енергобанк», внаслідок чого останній не має права проводити без ліцензії банківські операції із надання коштів у кредит.

Таким чином, на момент підписання Договору іпотеки та станом на сьогоднішній день не існує жодного укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 Кредитного договору №1009-07 від 14 вересня 2010 року.

Просив, залишити без задоволення апеляційну скаргу ПАТ «Енергобанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 29.09.2000 року, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва (а.с.7).

В період шлюбу сторонами було набуто у спільну власність майно, а саме 14.08.2006 року садовий будинок площею 245кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3; 20.10.2004 року 5-ти кімнатна квартира площею 229,6кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та у 2000 році земельна ділянка площею 0.112 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, садове товариство «Ювілейний», урочища «Бурилово».

14 вересня 2010 року, між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого забезпечувались вимоги банку за кредитним договором №1009-07 від 14.09.2010 року укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 та для забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_3 передав ПАТ «Енергобанк» в іпотеку вищезазначене майно (а.с.8-15).

У 2017 році ОСОБА_2 стало відомо про укладання її чоловіком зазначеного договору іпотеки, після чого ОСОБА_2 звернулась до банку із запитом, чи укладався між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 кредитний договір, та у разі його укладання просила надати копію такого договору, однак відповіді від банку не отримала (а.с.16-19).

На момент укладання договору іпотеки від 14.09.2010р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк», вчинення нотаріальних дій на території України були врегульовані Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 зі змінами (далі Інструкція).

Також встановлено, що відповідно до результатів проведення лінгвістичної експертизи писемного мовлення від 12 січня 2018 року № 177, яке зафіксовано у тексті договору іпотеки від 14.09.2010 року, укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 зазначено, що враховуючи семантику і пряме лексичне значення підданих лінгвістичному дослідженню слів «іпотекодержатель», «іпотекодавець» та «основне зобов'язання» у тексті Договору іпотеки від 14.09.2010 року укладеному між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник А.М. і зареєстровано за № 1680, ці слова мають наступне лексичне значення, об'єктивний зміст і смислове навантаження: - іпотекодержатель - той, хто надає послуги іпотеки (позики, що видаються під заставу нерухомого майна), тобто, - ПАТ «Енергобанк»; - іпотекодавець - той, що передає (дає) нерухоме майно під позику (іпотеку) іншій особі, тобто, - ОСОБА_3; - основне зобов'язання - головний (провідний) грошовий позиковий документ, який є юридичною основою договірних засад, що підлягають обов'язковому виконанню, тобто, - кредитний договір № 1009-07 від 14.09.2010р. з усіма змінами та доповненнями до нього, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3

Текст абзацу 1 п.1.1. Договору іпотеки, укладеного 14.09.2010 року, за лексичним та семантичним значенням (об'єктивним змістом і смисловим навантаженням) визначає, що цей Договір іпотеки, забезпечує вимоги ПАТ «Енергобанк» як іпотекодержателя, що ґрунтується на Кредитному договорі №1009-07 від 14.09.2010 року з усіма змінами та доповненнями до нього, який укладено між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3

Текст абзацу 1 п.1.1. Договору іпотеки, укладеного 14.09.2010 року, має об'єктивний зміст і смислове навантаження, за якими цей Договір іпотеки забезпечує вимоги ПАТ «Енергобанк» як іпотекодержателя за укладеним між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 Кредитним договором №1009-07 від 14.09.2010 року, за яким ПАТ «Енергобанк» є кредитором для позичальника ОСОБА_3

Відображений перелік осіб: ПАТ «Енергобанк» і ОСОБА_3 якими укладено Кредитний договір № 1009-07 від 14.09.2010р. за текстом абзацу 1 п. 1.1. Договору Іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник А.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 1680 не містить ознак орфографічної описки (писемної помилки).

14 вересня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М було посвідчено договір іпотеки між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк» за реєстровим №1680, відповідно до якого, для забезпечення своєчасного виконання основного зобов'язання, іпотекодавець ОСОБА_3 передав іпотекодержателю ПАТ «Енергобанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2, земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 та розташований на ній садовий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Енергобанк» не надано як доказ тексту укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 кредитного договору від 14.09.2010 року, в забезпечення якого було укладено договір іпотеки, а тому є обґрунтованими доводи позивача, що кредитний договір між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 не укладався.

Твердження ПАТ «Енергобанк», що ОСОБА_3 уклав договір іпотеки з метою забезпечення не своїх кредитних зобов'язань, а зобов'язань іншої особи ТОВ «Компанія «Енерготрейд» є безпідставними, оскільки у зазначеному договорі іпотеки взагалі відсутня будь яка інформація щодо ТОВ «Компанія «Енерготрейд» та інформація про укладання із вказаним підприємством кредитного договору. Кредитний договір між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3, за яким було вжито забезпечення шляхом укладання договору іпотеки між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3, укладено не було, отже не існує ніякого основного зобов'язання. Оскільки іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання, то в даному випадку дійсне зобов'язання відсутнє.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 91 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що Договори застави (іпотеки) нерухомого майна (нерухомості) підлягають нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення іпотечного договору проводиться за місцезнаходженням нерухомості, яка є предметом іпотеки, або за місцезнаходженням іпотекодержателя чи іпотекодавця.

Відповідно до ст.99 зазначеної Інструкції, майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Договори про заставу спільного сумісного майна посвідчуються за правилами, викладеними в пунктах 44 і 45 цієї Інструкції.

У статті 44 Інструкції визначено, що Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договори щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Згода на укладення такого договору повинна бути посвідчена нотаріально. Про наявність згоди другого подружжя зазначається в тексті договору з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до тексту іпотечного договору від 14 вересня 2010 року, який укладено між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3, в тексті договору відсутня інформація про наявність згоди другого з подружжя, також відсутнє будь-яке посилання на реєстровий номер за яким така згода посвідчена та дату її посвідчення.

Існування засвідченої окремо згоди одного з подружжя на передачу в іпотеку, заставу спільного майна подружжя, про яку не має інформації у конкретному договорі іпотеки чи застави не може само по собі вважатися згодою одного з подружжя на вчинення іншим із подружжя конкретного правочину, а саме оспорюваного Договору іпотеки.

У договорі іпотеки зазначено, що цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя (ПАТ «Енергобанк»), що випливають з кредитного договору №1009-07 від 14.09.2010р. укладеного між іпотекодержателем (ПАТ «Енергобанк») та іпотекодавцем (ОСОБА_3). Тобто, договором іпотеки було забезпечено вимоги банку до ОСОБА_3, як, вимогу за основним зобов'язанням, встановленим кредитним договором.

Колегія суддів досліджуючи кредитний договір №1009-07 від 14.09.2010 року встановила, що сторонами між якими укладався договір є ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Компанія «Енерготрейд» та аж ні як не між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 про що зазначено в договорі іпотеки (а.с.101-109).

Крім того, у пункті 1.4 вказаного договору іпотеки, зазначено, що іпотекодавець гарантує, що він уповноважений розпоряджатися предметом іпотеки, який не заставлено раніше, є виключно власністю іпотекодавця і укладання цього договору не суперечить угодам з третіми особами. Аналізуючи даний пункт іпотечного договору, вбачається, що нотаріус хоча і говорить в своїх поясненнях про згоду ОСОБА_2 на заставу майна, проте в договорі про це нічого не вказує та взагалі вказує, що ОСОБА_3 самостійно уповноважений розпоряджатися майном.

Таким чином, нотаріусом при посвідчені договору іпотеки були допущені порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на момент вчинення правочину, а саме, не вказано у договорі про наявність згоди другого подружжя із зазначенням в тексті договору посилання на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення, а також визначені сторони кредитного договору в забезпечення якого укладався договір іпотеки, між якими взагалі не укладався кредитний договір.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності вказаного договору іпотеки є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3,5,6 статті 203 цього кодексу, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 4 ст.369 ЦПК України передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майно, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі на момент укладання договору іпотеки, враховуючи положення ст.236 ЦК України, щодо того, що правочин є недійсним з моменту його вчинення, порушення допущені нотаріусом під час складання договору іпотеки, а саме не дотримання усіх вимог закону та посвідчені договору іпотеки без зазначення інформації про згоду іншого з подружжя на заставу майна, враховуючи положення ст.60 СК України, майно набуде у шлюбі є спільним майном подружжя.

Договір іпотеки містить у собі посилання на кредитний договір, який укладений між тими ж самими сторонами, однак зазначений кредитний договір суду ні першої ні апеляційної інстанціях наданий не був та взагалі його існування жодною стороною не підтверджено.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта щодо застосування строків позовної давності, не може бути прийнятим до уваги, оскільки в ч.1 ст.261 ЦК України, зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формування загального правила, щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з безпосередньої обізнаності особи про певні обставини, а саме факти його порушення, а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

У відповідності до вимог ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді