Справа № 795/887/18 Провадження №22ск/795/6/2018 Головуючий у I інстанції - Онищенко О.І.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

03 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді: Онищенко О.І.,

при секретарі: Покладі Д.В.,

заявник: ОСОБА_1,

учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Розглянувши в судовому засіданні заяву про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 червня 2012 року у справі №79-3/2018/12 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалене у м.Чернігів у складі судді Євхименко В.В. (одноособово). Свої вимоги заявник обгрунтовувала тим, що про існування вказаної справи та рішення третейського суду вона дізналась 05.03.2018 року від нотаріуса, який роздрукував і продемонстрував текст ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2012 року про видачу виконавчих документів на виконання вказаного рішення третейського суду. Копію оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримано 24.03.2018 року. За доводами заявника, третейський суд не мав права розглядати вказаний спір, оскільки правовідносини між сторонами виникли із споживчого кредиту і на момент розгляду спір не був підвідомчий третейському суду відповідно до закону. Також заявник посилалась, що третейським судом проігноровано ту обставину, що предметом за укладеним кредитним договором була іноземна валюта - долари США.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з'явились. Представником ПАТ «Альфа-Банк» через канцелярію суду подано клопотання про приєднання письмових доказів.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.5 ст.454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів: 1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, з дня прийняття рішення третейським судом; 2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається (ч. 7 ст.454 ЦПК України).

У поданій до суду заяві ОСОБА_1 просила поновити строк на звернення до суду із заявою, посилаючись на поважність причин його пропуску.

З матеріалів справи №2515/9429/12 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, наданої на запит апеляційного суду, вбачається, що оскаржуване рішення постановлене третейським судом 26 червня 2012 року, і його копія була направлена відповідачу рекомендованим листом 27 червня 2012 року.

Взявши до уваги зазначену вище обставину, суддя апеляційного суду погодилась з твердженням заявника щодо її необізнаності про наявність рішення третейського суду від 26 червня 2012 року і, як наслідок, не пропущення строку для оскарження рішення, та дійшла висновку про можливість відкриття провадження у даній справі, про що 12 червня 2018 року постановила відповідну ухвалу.

Після отримання ПАТ «Альфа-Банк» ухвали про відкриття апеляційного провадження ним надано до суду клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, в яких банк зазначає, що при ознайомленні представника банку з матеріалами справи за заявою ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду виявилось, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність оскаржуваного рішення третейського суду, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Апеляційним судом було витребувано з Новозаводського районного суду м.Чернігова матеріали справи за заявою ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 26.06.2012 року.

Згідно матеріалів вказаної справи ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи, призначений на 21.09.2012 року (а.с.49).

21 вересня 2012 року Новозаводський районний суд м.Чернігова постановив судове рішення про видачу ПАТ «Альфа-Банк» виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26.06.2012 року по справі Третейського суду про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

Наведені вище обставини дають апеляційному суду підстави дійти висновку, що ще у 2012 році ОСОБА_1 було відомо про наявність оскаржуваного рішення третейського суду, тому її посилання на необізнаність існування такого рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення основного Закону в ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту п. 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Отже, констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Згідно з поданою ОСОБА_1 заявою, рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 червня 2012 року оспорюється через шість років після його постановлення і, як вбачається із змісту самої заяви, на стадії його виконання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Доводи заяви ОСОБА_1 про необхідність скасування рішення третейського суду, яке вже деякий час перебуває на виконанні, зводяться до того, що вказана справа була непідвідомча третейському суду. Разом із тим, вони не спростовують факту існування у заявника кредитної заборгованості на час ухвалення рішення.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що рішення третейського суду оспорюється заявником через шість років після його ухвалення на стадії виконання з метою повторного слухання справи, а подані представником ПАТ «Альфа-Банк» докази свідчать про обізнаність заявника щодо існування оспорюваного рішення ще у 2012 році. Тобто, обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 подала заяву про скасування рішення третейського суду після закінчення строків, встановлених ч. 5 ст.454 ЦПК України, що з об'єктивних причин не було відомо суду при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі.

Чинним процесуальним законодавством передбачена можливість повернення заяви про скасування рішення третейського суду, яка подана після закінчення строків, встановлених частинами 5 і 6 ст.454 ЦПК України, лише до відкриття провадження у справі за такою заявою. Разом з тим, відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Ураховуючи наведене, заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 червня 2012 року слід залишити без розгляду у зв'язку з пропуском визначеного законом процесуального строку на її подання.

На підставі викладеного, керуючись ст.126, 260-261, 354, 454 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без розгляду.

Копію ухвали про залишення заяви без розгляду направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її вручення.

Повний текст ухвали виготовлений 9 липня 2018 року.

Суддя О.І.Онищенко