АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3768/18 А Справа № 205/1656/17 Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він є приватним підприємцем та ОСОБА_2 з 22 червня 2016 року перебував у трудових відносинах із ним, працюючи на посаді водія вантажного автомобіля. 10 грудня 2016 року відповідач вибув у рейс на вантажному автомобілі з причепом бортовим - Е, марки LESI, модель TRAILER 3E20, VIN - НОМЕР_5, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є він - ОСОБА_3, у міжнародному сполученні по маршруту Україна - Грузія у напрямку м Дніпро - м.Ахалцихе, з метою перевезення вантажу. 04 січня 2017 року відповідач повернувся із рейсу на територію автопідприємства за адресою: АДРЕСА_1, залишивши автомобіль з причепом, який мав суттєві пошкодження. Виявивши пошкодження, він зателефонував відповідачу, щоб той надав пояснення стосовно пошкоджень причепу, на що останній сказав, що нікуди не прийде, пояснювати нічого не буде і не відшкодовуватиме пошкодження. Згідно звіту про оцінку матеріальних збитків від 26 січня 2017 року сума матеріальних збитків, спричиненого йому внаслідок ДТП становить 66 566 грн. 01 коп. На підставі викладеного ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 66 566,01 грн., суму сплачену за проведену оцінку шкоди в розмірі 285 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_4, РНОКПП:НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, РНОКПП:НОМЕР_3, матеріальну шкоду в сумі 66 566 грн. 01 коп. та вартість розрахунку вартості матеріальної шкоди в сумі 285 грн. Стягнуто із ОСОБА_4, РНОКПП:НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, РНОКПП:НОМЕР_3, судовий збір в сумі 665 грн. 66 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без задоволення (а.с.100, 101)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення від 25 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №21/06/1 від 21 червня 2006 року ФОП ОСОБА_3 прийняв ОСОБА_2 на роботу водієм вантажного транспорту категорії Е (а.с.5).

22 червня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 прийнятий на посаду водія вантажного транспорту категорії С, Е (а.с.4).

22 червня 2016 року між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввіреного йому роботодавцем грозового автомобіля, всі наявні інструменти та запчастини, закріплені за автомобілем, документи на автомобіль (технічний паспорт, всі страховки, талон техогляду, ТІР, ЦМР, будь-які довірені йому документи та документи отримані на вантаж від вантажовідправника, а також вантаж що ним перевозиться та грошові кошти видані на рейс) (а.с.6, 7).

Відповідно до подорожнього листа №635503 від 10 грудня 2016 року з 10 грудня 2016 року по 05 січня 2017 року ОСОБА_2 перебував в рейсі за маршрутом Україна-Грузія, на вантажному автомобілі марки «Рено Преміум», реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.11, 12).

Власником причепу бортового - Е, марки LESI, модель TRAILER 3E20, VIN - НОМЕР_5, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с.13).

Позивач зазначив, що 04 січня 2017 року в ході візуального огляду автомобіля марки «Рено Преміум», реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричепу реєстраційний номер НОМЕР_1, виявлені пошкодження як від дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_2 будь-які пояснення надавати відмовився, про що 04 січня 2017 року було складено акт огляду транспортного засобу (а.с.18).

Згідно звіту про оцінку матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження після ДТП власнику колісного транспортного засобу - причепа марки LESI, модель TRAILER 3E20, VIN - НОМЕР_5, 2004 року випуску, який належить ОСОБА_3, вартість збитків становить 66 566 грн. 01 коп. (а.с.23-38).

Вартість оцінки матеріального збитку складає 285 грн. (а.с.20).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції послався на те, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах та на ОСОБА_2 було покладено індивідуальну матеріальну відповідальність за збереження ввіреного йому роботодавцем вантажного автомобіля, відповідач під час здійснення рейсів по перевезенню вантажів допустив пошкодження транспортного засобу, який належить позивачу, тому позовні вимоги є обґрунтованими, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно положень ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 і 4 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

У ст. 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Та ст. 134 КЗпП України передбачає, випадки за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема п. 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли, майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Згідно ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається позивач ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем (а.с.4).

Наказом №21/06/1 від 21 червня 2006 року ФОП ОСОБА_3 прийняв ОСОБА_2 на роботу водієм вантажного транспорту категорії Е (а.с.5).

22 червня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 прийнятий на посаду водія вантажного транспорту категорії С, Е (а.с.4).

22 червня 2016 року між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввіреного йому роботодавцем грозового автомобіля, всі наявні інструменти та запчастини, закріплені за автомобілем, документи на автомобіль (технічний паспорт, всі страховки, талон техогляду, ТІР, ЦМР, будь-які довірені йому документи та документи отримані на вантаж від вантажовідправника, а також вантаж що ним перевозиться та грошові кошти видані на рейс) (а.с.6, 7).

Згідно подорожнього листа №635503 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 10 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 з 10 грудня 2016 року по 05 січня 2017 року перебував в рейсі за маршрутом Україна-Грузія, на вантажному автомобілі марки «Рено Преміум», реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.11, 12).

Власником причепу бортового - Е, марки LESI, модель TRAILER 3E20, VIN - НОМЕР_5, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_3 (а.с.13).

З акту огляду транспортного засобу від 04 січня 2017 року вбачається, що в ході візуального огляду автомобіля марки «Рено Преміум», реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричепу реєстраційний номер НОМЕР_1, виявлені пошкодження як від дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_2 будь-які пояснення надавати відмовився (а.с.18).

Згідно звіту про оцінку матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження після ДТП власнику колісного транспортного засобу - причепа марки LESI, модель TRAILER 3E20, VIN - НОМЕР_5, 2004 року випуску, який належить ОСОБА_3, вартість збитків становить 66 566 грн. 01 коп. (а.с.23-38).

Вартість оцінки матеріального збитку складає 285 грн. (а.с.20).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_3 просив про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої відповідачем внаслідок пошкодження транспортних засобів у процесі їх використання при здійсненні перевезень вантажів (а.с.1, 2).

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від

28 грудня 1977 року № 447/24 посада водія не входить до цього Переліку.

Крім того, у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року N 146/06/186-88, зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад, і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов'язки.

Однак, такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов'язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей.

Тобто, ОСОБА_2 не належить до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

Таким чином, укладаючи з ОСОБА_2 договір про повну матеріальну відповідальність, ОСОБА_3 не пересвідчився в тому, що посада ОСОБА_2 - водій вантажного транспорту, і виконувані ним роботи в змісті яких би були перелічені функціональні обов'язки, зазначені у Переліку посад, і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва.

Отже, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22 червня 2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за вищенаведених обставин не може мати юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності, так як такий можна укладати лише із працівниками визначених категорій та сам факт укладення із працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Відповідачем було надано до апеляційного суду копію трудової книжки, з якої вбачається, відповідні відомості про прийняття ОСОБА_2 на роботу до ФОП ОСОБА_3 у трудовій книжці відсутні (а.с.40).

Також в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження дійсного наявного факту дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, в результаті якої відбулося пошкодження належного позивачу причепу, про що в своїй позовній заяві зазначав позивач.

Слід зазначити, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачем було передано відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб з причепом перед рейсом у технічно справному стані. Доказів про огляд транспортного засобу з причепом перед рейсом суду не надано.

Матеріали справи, не містять доказів того, що ОСОБА_2 отримав у користування транспортний засіб під звіт перед рейсом за разовою довіреністю, а тому, відсутні підстави для притягнення ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене факт завдання матеріальної шкоди ФОП ОСОБА_3 щодо пошкодження причепу саме відповідачем ОСОБА_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди є недоведеним.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 року скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2017 рокуу справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 998 грн. 49 коп. за звернення з апеляційною скаргою.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді