Справа №490/181/18 17.07.2018
Провадження №22-ц/784/1171/18
Провадження №22-ц/784/1171/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання і подали заяви про розгляд справи за їх відсутності,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 490/181/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Черенкової Наталі Петрівни у приміщенні цього суду 12 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а :

11 січня 2018 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі ПрАТ «СК «Провідна») про стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 20 липня 2017 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Рута», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, та транспортним засобом марки «Jaguar X-Type», реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням.

Працівники патрульної поліції склали протоколи про адміністративні правопорушення щодо обох водіїв. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 р. встановлено, що водій ОСОБА_2 допустив порушення пунктів 2.3 «б», 10.2 Правил дорожнього руху України, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, та його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КУпАП.

За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно позивача, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2017 р. суд, не вирішуючи питання щодо його невинуватості, закрив провадження у справі через закінчення строків притягнення до відповідальності.

Цивільна відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована відповідачем, який за його заявою виплатив 15 638 грн. 67 коп. страхового відшкодування, що становить лише 50% розміру заподіяної йому майнової шкоди. У виплаті решти відшкодування позивачу відмовлено з посиланням на положення ст. 36.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме наявності вини обох водіїв у спричиненні шкоди.

Посилаючись на незаконність відмови у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з відповідача 15 638 грн. 67 коп. страхового відшкодування, витрати на оплату судового збору та професійну правничу допомогу.

ПрАТ «СК «Провідна» надало відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив розглянути справу у його відсутності та у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що відповідальними за заподіяння шкоди ОСОБА_1 як власнику автомобілю марки «Jaguar X-Type», реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Порушення правил дорожнього руху України обома водіями підтверджується постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2017 р. у справі №487/3892/17 та постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 р. у справі №490/6508/17 та матеріалами вищевказаних адміністративних справ. За такого, у відповідності до вимог п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу перераховано страхове відшкодування у розмірі 15638,67 грн. (33277,35 грн./2), а тому ПрАТ «СК «Провідна» при визначенні суми страхового відшкодування позивачу відповідачем дотримано вимог спеціального закону у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та сплачено страхове відшкодування, яке було розраховане у порядку, встановленому законодавством.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому вказав, що суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності, не вирішуючи питання щодо винуватості або невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення. При цьому, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва встановлено, що ОСОБА_2 допустив порушення п.п. 2.3 "б", 10.2 Правил дорожнього руху України та його дії слід кваліфікувати як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: порушення водіями транспортних засобів Правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів. За такого, винним у дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_2, а тому компенсуванню підлягають не 50%, а 100% страхового відшкодування.

Позивач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2018 р. в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач правильно виходив з наявності вини не лише водія застрахованого транспортного засобу, але і позивача у дорожньо-транспортній пригоді, а тому обґрунтовано виплатив страхове відшкодування в розмірі 50% заподіяної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо наявності вини обох водіїв у дорожньо-транспортній пригоді і, як наслідок, про відсутність підстав для страхового відшкодування в повному обсязі суперечать наданим ним доказам, а саме постановам суду у справах про адміністративні правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що суд правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

20 липня 2017 р. в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Рута», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, та транспортного засобу марки «Jaguar X-Type», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який також є власником цього автомобілю. В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5799006 від 13 березня 2017 р., укладеного між ТОВ «ВКФ «Гуринг-Срвіс» та ПрАТ «СК «Провідна», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу марки ГАЗ «Рута», реєстраційний номер НОМЕР_1, ліміт відповідальності страховика за заподіяння матеріальної шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу встановлений у сумі 100000,00 грн.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як передбачено п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додається також певний перелік документів, що підтверджують право на отримання страхового відшкодування.

Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1 ст. 34 Закону № 1961-IV).

Серед інших дій, Закон передбачає звернення страховика із письмовим запитом до відповідного підрозділу Національної поліції, який зобов'язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (п. 33-1.2 ст. 33-1 Закону № 1961-IV).

Страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Страховик не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, у випадку прийнятого позитивного рішення, повинен сплатити таке відшкодування (п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV).

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що страховик сплачує потерпілій особі суму страхового відшкодування заподіяної шкоди у разі належного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, надання потерпілим передбачених законом документів та проведення розслідування страхового випадку.

21 липня 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до висновку про оцінку вартості збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу від 13 серпня 2017 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику марки «Jaguar X-Type», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 20 липня 2017 р., складає 33277,35 грн.

19 жовтня 2017 р. ПрАТ «СК «Провідна» виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 15638,67 грн. (50% від вартості відновлювального ремонту).

07 грудня 2017 р. позивач звернувся до страхової компанії із листом про виплату страхового відшкодування у розмірі 50%, які відповідачем не відшкодовані.

Листом від 11 листопада 2017 р. ПрАТ «СК «Провідна» повідомлено, що порушення Правил дорожнього руху України обома водіями підтверджується постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2017 р. та постановою Центрального районного суду від 27 жовтня 2017 р. Відповідно до ст. 36.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. За такого, розмір страхового відшкодування поділено на всіх винних учасників в дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_2 допустив порушення п.п. 2.3 «б», 10.2 Правил дорожнього руху України та його дії слід кваліфікувати як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Окрім того, обставини скоєного правопорушення підтверджуються матеріалами справи: схемою з місця ДТП із взаємним розташуванням транспортних засобів, слідів гальмування та характером механічних пошкоджень автомобілю марки «Jaguar X-Type», реєстраційний номер НОМЕР_2, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2017 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності без висновку щодо наявності вини у порушенні Правил дорожнього руху України.

Відповідно до частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на те, що постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 жовтня 2017 р. у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП встановлено, що своїми діями він порушив п.п.2.3 «б», 10.2 ПДР, вчинивши правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, а отже ці обставини не потребують доказування, що свідчить про протиправність дій та вину ОСОБА_2 у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, а також причинний звязок між наявною шкодою і протиправним діянням її заподіювача.

Судом також встановлено, що згідно з довідкою № 027765 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою Управлінням патрульної поліції у м. Миколаєві відповідачеві, 20 липня 2017 р. о 18 год. 30 хв. на вул. Одеське шосе, 94 в м. Миколаєві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «РУТА», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Jaguar X-Type», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п. 2.3. «б», п. 10.2 ПДР України, та внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 2.3 «б», п. 2.1, п. 12.3 ПДР України, що призвели до скоєння ДТП. Складено адміністративні протоколи за ст. 124 КУпАП.

Крім того, як встановив суд, 20 липня 2017 р. працівниками Управління патрульної поліції в м. Миколаєві складено протокол серії БР №077127 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпроАП у зв'язку з порушенням ним п. 2.3 «б», п. 2.1, п. 12.3 ПДР України, в якому зазначено, що 20 липня 2017 р. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Jaguar X-Type», реєстраційний номер НОМЕР_2, в м. Миколаєві по вул. Одеське шосе, 94, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки та не слідкував за її зміною, не обрав безпечної швидкості руху і при виникненні перешкоди в русі, не вжив всіх заходів щодо її безпечного обїзду, або повної зупинки свого транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на бордюрний камінь. Перешкодою у русі був транспортний засіб «РУТА», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

З урахуванням викладених обставин, змісту довідки органу Національної поліції України, складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно обох водіїв, відповідач за наслідками розслідування страхового випадку дійшов вірного висновку про наявність вини у дорожньо-транспортній пригоді як водія застрахованого транспортного засобу ОСОБА_2, так і ОСОБА_1 та у відповідності до положень ст. 36 Закону № 1961-IV здійснив часткову виплату позивачеві страхового відшкодування.

Суд обґрунтовано погодився з таким порядком страхового відшкодування позивачу, врахувавши вказані обставини.

Доводи апеляційної скарги про те що судом невірно дано при цьому оцінку постанові Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2017 р., оскільки адміністративну справу відносно позивача закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності без встановлення його вини, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

В силу положень ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито з нереабілітуючих підстав за закінченням строків, передбачених законом для накладання адміністративного стягнення, але не через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, що не доводить відсутність його вини у порушенні Правил дорожнього руху, але виключає проведення провадження в адміністративній справі. В порушення положень ст. 81 ЦПК України позивачем не надано будь-яких доказів на спростування довідки, виданої органом Національної поліції України, та відомостей, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення.

За такого рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням вимог процесуального права, правильним застосуванням положень матеріального права, а тому колегія суддів в силу вимог ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_3

_____________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 17 липня 2018 року