Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 285/221/16-ц

провадження № 61-4011св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

третя особа - орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2017 року у складі головуючого-судді Помогаєва А. В. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Коломієць О. С., Трояновської Г. С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, задоволено та вселено позивача з неповнолітніми дітьми в квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У вересні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, про вселення.

Заява мотивована тим, що вселенням ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1, порушено його право власності на цю квартиру, оскільки між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_4 склались неприязні стосунки, у зв'язку з чим їх спільне проживання в одній квартирі, яка належить йому на праві власності, є неможливим. Крім того, в суді першої інстанції перебуває на розгляді цивільна справа за його позовом до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заявник вважає, що до розгляду вищевказаної справи вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 є передчасним.

Ураховуючи викладене ОСОБА_7 просив відстрочити виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16 березня 2016 року до розгляду справи за його позовом до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наведені ОСОБА_7 обставини, відповідно до частини першої статті 373 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали, не є такими, що ускладнюють виконання рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі поданій у листопаді 2017 року ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення, помилково вважали, що обставини на які посилався заявник у своїй заяві, не є істотними та винятковими, оскільки згідно із статтею 373 ЦПК України перелік обставин, що утруднюють виконання судового рішення не є вичерпним.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 січня 2018 року касаційне провадження № 61-4011св18 за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 року передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень, щодо законності та обґрунтованості.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16 березня 2016 року було вселено ОСОБА_4. разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до квартири АДРЕСА_1.

На підставі вищезазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області.

Відповідно до статті 373 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення із заявою, за наявності обставин, які утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Звертаючись до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду, ОСОБА_7 посилався на те, що вселенням ОСОБА_4 у квартиру порушено його право власності на цю квартиру, між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_4 склались неприязні стосунки, у зв'язку з чим їх спільне проживання в одній квартирі, яка належить йому на праві власності, є неможливим. Крім того, в суді першої інстанції перебуває на розгляді цивільна справа за його позовом до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 про відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що зазначені заявником обставини, відповідно до положень статті 373 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення із заявою, не є винятковими та такими, що утруднюють виконання рішення.

Доводи заявника, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 09 листопада 2017 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик