АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 676/920/18
Провадження № 22-ц/792/1126/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

розглянув цивільну справу №676/920/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року (суддя Швець О.Д.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 18 жовтня 2011 року договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 2700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою коштів за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складає договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за договором зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконувала і станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість у сумі 117970 грн 16 коп, у тому числі: 3228 грн 99 коп - заборгованість за кредитом, 103572 грн 35 коп - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5075 грн - заборгованість за пенею і комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина) і 5593 грн 82 коп - штраф (процентна складова), яку Банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2011 року у сумі 4328 грн 99 коп. Вирішено питання про судові витрати.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за процентам та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального і процесуального права. Судом не враховано, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. 19 жовтня 2011 року був відкритий картковий рахунок та видано ОСОБА_4 картку «Універсальна» НОМЕР_1 зі строком дії до 30 квітня 2015 року. Банк звернувся з позовом до суду 06 лютого 2018 року у межах строку позовної давності.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в позові про стягнення процентів. В решті судове рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. Клопотання сторін про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не підлягає задоволенню на підставі ч. 7 ст. 277 ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до укладеного 18 жовтня 2011 року договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 2700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою коштів за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складає договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за договором зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконувала. У зв'язку з чим станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість у сумі 117970 грн 16 коп, у тому числі: 3228 грн 99 коп - заборгованість за кредитом, 103572 грн 35 коп - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5075 грн - заборгованість за пенею і комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина) і 5593 грн 82 коп - штраф (процентна складова).

Наведене підтверджується матеріалами справи - копіями заяви від 18 жовтня 2011 року, довідки про умови кредитування, довідки про зміну умов кредитування, довідки про видачу картки, розрахунком заборгованості.

Відмову в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами суд мотивував пропущенням позовної давності, оскільки останній платіж в погашення кредиту був здійснений у червні 2014 року, а з позовом до суду Банк звернувся у лютому 2018 року.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону та частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України.

Пунктом 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, передбачено, що карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії карти, виданої відповідачеві, до квітня 2015 року.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, процентів та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням наведених обставин і норм права, вимоги про стягнення заборгованості за процентами за період з лютого по квітень 2015 року пред'явлено позивачем у межах позовної давності. Із розрахунку Банку вбачається, що заборгованість за процентами за цей період складає 2006 грн 82 коп.

Вимоги про стягнення заборгованості за процентами, що виникла до лютого 2015 року, пред'явлено з пропуском позовної давності. Тому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в позові в цій частині, оскільки ОСОБА_4 02 квітня 2018 року була подана заява про застосування позовної давності. Посилання позивача в апеляційній скарзі на безпідставність відмови в позові в цій частині вимог не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення процентів за період з травня 2015 року по 31 грудня 2017 року (дата визначення заборгованості за кредитним договором відповідно до позовних вимог) не ґрунтуються на законі.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (квітень 2015 року включно).

Отже, у межах строку кредитування до квітня 2015 року відповідач мала повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з травня 2015 року у позичальника виник обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (до квітня 2015 року).

В подальшому права та інтереси Банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Проте, такі вимоги позивачем не заявлялися.

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за період з лютого по квітень 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь Банку процентів за вказаний період у сумі 2006 грн 82 коп.

На підставі п. 3 ч. 2 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (5,4%) у сумі 174 грн 24 коп (30 грн 91 коп за подання позовної заяви + 143 грн 33 коп за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року в частині відмови в позові про стягнення процентів за період з лютого по квітень 2015 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ІК , юридична адреса місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) проценти за користування кредитними коштами у сумі 2006 грн 82 коп (дві тисячі шість грн 82 коп) та судові витрати у сумі 174 грн 24 коп (сто сімдесят чотири грн 24 коп).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай