УХВАЛА

"02" липня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням суду від 01.04.2016 р., ухваленим у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги були задоволені, та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №860/13-27/18/3/8-503 від 30.09.2007 року, яка станом на 09.11.2015 року становить в розмірі 38321,60 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 867944,53 грн., та вирішено питання про розподіл судових витрат..

14.06.2018 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 01.04.2016 року, посилаючись на те, що відповідач не отримував повідомлення про розгляд справи, оскільки починаючи з 25.06.2015 року мешкає та працює у м. Києві, та відповідач категорично не погоджується сумою заборгованості, та з наданого розрахунку неможливо встановити відсоткову ставку, а тому розмір заборгованості не є безспірним, та не додано доказів видачі кредиту.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити, та вказала, що відповідач також був позбавлений права заявити клопотання про застосування строку позовної давності.

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не зявився, повідомлявся в установленому законом порядку.

Ухвалою судді від 19.06.2018 року вказану заяву було прийнято до провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з заяви, починаючи з 25.06.2015 року відповідач проживає в м. Києві, та додано до справи копію договору оренди житлового приміщення від 25.06.2015 року.

Відповідно до ч.1ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1, 6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Як випливає зі змісту ст.6 та ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, зобовязаний після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Як вбачається, з наявних в матеріалах справи відомостей ОСОБА_4, УДМС України в Харківській області від 13.01.2016 року, відповідач зареєстрований за адресою зазначеною в позові, а надана до суду копія договору оренди житлового приміщення від 25.06.2015 року не відповідає вимогам щодо обовязковості нотаріального посвідчення правочину.

Що стосується посилання представника відповідача щодо неможливості заявлення в суді апеляційної інстанції клопотання про застосування строків позовної давності, то воно є необгрутованим, оскільки одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права»,

схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18.

За таких підстав суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача, на які він посилається в заяві, не мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки судові повістки направлялись на адресу відповідача, але вона повернулась до суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про недобросовісне виконання відповідачем своїх процесуальних обовязків, а тому підстави для задоволення заяви вказаної відсутні, а тому суд відмовляє в її задоволенні, що не позбавляє відповідача оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 287,288 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Розяснити відповідачеві право на оскарження заочного рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 09 липня 2018 року.

Суддя Г.А. ЗУБ