АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3358/18 Справа № 200/7371/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючої судді - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа Шевченківська районна у м. Дніпрі рада про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 травня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа Шевченківська районна у м. Дніпрі рада про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в якому просило в рахунок заборгованості ОСОБА_4 перед АТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14 березня 2007 року за основним боргом і процентами в розмірі 1263355,99 доларів США та пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 5240652,13 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №0/1, що укладений 14.03.2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за №262, а саме: домоволодіння: житловий будинок літ. А-2, загальною площею 478,0 кв.м., житловою площею 98,3 кв.м, господарські будівлі: вольєр літ Б, огорожі 1-9, мостіння І-ІІ, земельну ділянку площею 873 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Симона Петлюри (Шпіндяка), буд.42, яке належить ОСОБА_4, на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_12 14.03.2007 року за реєстровим №260. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Виселити з житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Симона Петлюри (Шпіндяка), буд.42, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та всіх інших мешканців, які зареєстровані та/або проживають у переданому в іпотеку будинку, без надання іншого жилого приміщення. Витрати по справі покласти на відповідачів (а.с.2-7).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа Шевченківська районна у м. Дніпрі рада про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено (а.с.107-110).

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» у повному обсязі (а.с.116-123).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.03.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0, з наступними змінами та доповненнями, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 1000000,00 доларів США з кінцевим терміном його повернення 13.03.2028 та з оплатою 12,50 % річних за користування кредитом.

Згідно умов вказаного договору, ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання належним чином використати і повернути кредит в повному обсязі згідно з Графіком погашення кредиту та сплачувати за користування кредитом проценти. За умовами вказаних графіків, погашення кредиту та сплата процентів за його користування має помісячний характер.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 14.03.2007 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок літ.А-2, загальною площею 478,0 кв.м., житловою площею 98,3 кв.м, господарські будівлі: вольєр літ.Б, огорожі 1-9, мостіння І-ІІ, земельна ділянка площею 873 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Шпіндяка, буд.42, та належить ОСОБА_4 на праві власності.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014, що набрало законної сили, стягнуто з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6512254 грн. 25 коп.

Дане рішення не виконано, заборгованість не погашена.

З боку ОСОБА_4 триває порушення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, в зв'язку з чим, станом на 26.04.2017, наявна заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1263355,99 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 526, 590, 629, ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, 1054, 572 ЦК України, ст. 1, 20 Закону України «Про заставу», ч. 6 ст. 3, 7 , 12, ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п.4 Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ч. 3 ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що при укладанні договору іпотеки № 0 від 14.03.2007 була отримана згода Органу опіки та піклування Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради. Звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок №42 по вул. С.Петлюри в м.Дніпро, який є єдиним місцем проживання неповнолітніх дітей, порушує їх права.

Проте, колегія суддів, не зважаючи на правильне вирішення справи по суті, не може повністю погодитися з таким правовим обґрунтуванням відмови у задоволенні позову суду першої інстанції.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. 600-609 ЦК України.

Як вбачається зі справи, кредитний договір та договір іпотеки є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом вони недійсними не визнані, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірними і повинні виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів.

Вбачається, що відповідач дійсно належним чином не виконував умов кредитного договору та допустив заборгованість, розрахунок якої наданого банком.

Як передбачено ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно до норм ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ПАТ «УкрСиббанк», враховуючу наявну заборгованість, скористався належним йому правом, передбаченим законом та договором, і заявив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищевказаної заборгованості.

Однак, при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з положень ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

Про необхідність визначення та зазначення позивачем саме початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону, наголошено й в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, постановленої у справі 175/4901/15-ц.

Зі справи вбачається, що в порушення вищезазначених вимог закону, позивачем взагалі не зазначено початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації ані в позовній заяві, ані в суді апеляційної інстанції, а визначення ціни саме у грошовому вираженні є необхідною умовою для правильного застосування ст.. 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Суд позбавлений можливості самостійно визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, що унеможливлює вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що і є підставою для відмови у задоволенні в позові.

При цьому, враховуючи відсутність визначення та зазначення по справі початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, що унеможливлює вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів не перевіряла відповідність розрахунку заборгованості, наданого апелянтом, в рахунок погашення якої й ставилося питання про звернення стягнення на іпотечне майно.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки, не підлягає задоволенню вимога про виселення відповідачів як похідна вимога.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції відповідно до розяснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, з вище вказаних підстав.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: