Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/1453/18
Головуючий у 1 інстанції: Козлов Н.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, ухвалене в м. Запоріжжі 11 січня 2018 року у справі за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним положення розписки щодо пені,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_6 в якому просив суд визнати недійсним положення розписки ОСОБА_5 в частині встановлення пені в розмірі 700 гривень за кожен день прострочення платежу.

В позові зазначив, що 06 липня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали усний договір позики на підтвердження якого Позичальник надав розписку згідно якої він отримав від відповідача ОСОБА_6 позику в розмірі 6000 грн. та зобовязується повернути позику та проценти на загальну суму 7000 грн до 20.07.2014 року, а у випадку несвоєчасного повернення позики зобовязується виплачувати пеню в розмірі 700 грн. за кожен день прострочення платежу.

Позивач вважає, що за прострочення виконання зобов'язання з повернення суми позики, відповідно положень розписки, передбачена пеня у розмірі 700 гривень від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, а це йде всупереч принципу рівності та справедливості для Позичальника. Розмір пені та підвищених процентів, які передбачені положеннями розписки, порушують засади справедливості і розумності, оскільки розмір неустойки за вказаними умовами значно перевищує розмір заборгованості за договором позики.

Також, позивач наполягає на тому, що з положень розписки від 06.07.2014 року пеня розрахована в твердому розмірі (700 грн. за кожен день прострочення платежу), а не у відсотках від суми простроченого платежу, а від так, суперечить положенням діючого законодавства України яке регулює порядок та розмір розрахування пені за неналежне виконання грошового зобовязання.

З цих підстав, позивач просить суд задовольнити його вимоги у повному обсязі, визнавши недійсним положення розписки ОСОБА_5 в частині встановлення пені в розмірі 700 гривень за кожен день прострочення платежу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 добровільно звернувся до ОСОБА_6 з пропозицією укласти договір позики. Запропонував написати розписку для отримання грошей із зазначенням розміру основного боргу та пені у розмірі 700 гривень за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як зазначив суд попередньої інстанції, зі змісту зазначеного договору позики вбачається, що позивач підтвердив своїм особистим підписом, що згоден з умовами надання позики а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем не доведено факту порушення умов справедливості при укладенні Договору позики від 06 липня 2014 року.

Позивач не спростовує того факту, що він отримав від відповідача бажану ж ним суму коштів, є не спростованим той факт, що вказаний розмір пені запропонував сам позивач і про це сам склав розписку.

Цивільне законодавство не містить заборони щодо визначення відповідальності за порушення умов договору у визначеному сторонами розмірі тому вимоги позивача є безпідставними а висновки суду першої інстанції вірними.

Окрім цього позивач не довів суду, чи отримав би він позику при інших умовах договору, оскільки в позиці відображено саме волевиявлення сторін на час передачі коштів.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо порушення судом норм матеріального права, щодо можливого нарахування пені лише у відсотках, щодо не надання належної оцінки розміру пені, про порушення законодавства щодо захисту прав споживачів, про наявність підстав для задоволення позову зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави для задоволення позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 5 липня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: