Ухвала

Іменем України

09 липня 2018 року

м. Київ

справа № 644/3992/13-ц

провадження № 61-36378ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року в складі головуючого судді Бабенко Ю. П., постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2018 року, у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., у справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2013 року по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2013 року по справі за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Посилалися на те, що нововиявленою обставиною у справі є відомості, які стали відомі заявникам 17 жовтня 2016 року, про зміст статуту КП «Харківські теплові мережі», який діяв в оспорюваний період. Вказували, що у статуті підприємства відсутні такі види діяльності, як надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, тоді як саме за такі послуги рішенням суду з них стягнута заборгованість.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2018 року залишено без змін ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що вказані судові рішення підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням статей 263, 264 ЦПК України, а також статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порушення статей 263 та 264 ЦПК України заявник вбачає у тому, що суди відмовились від дослідження усіх доказів, про що вказано у протоколі судового засідання від 22 березня 2018 року, не вказали про них у рішеннях та не навели мотивів відхилення цих доказів.

Судові рішення заявник вважає необґрунтованими і немотивованими.

Заявник вважає, що судові рішення не відповідають прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші Проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року).

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції» національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічної позиції дотримується також Верховний Суд України у своїй постановах від 20 травня 2014 року у справі № 64/366-10 (3-20гс14) та від 18 травня 2016 року у справі № 922/51/15 (3-194гс16).

Отже, з викладеного заявник приходить до висновоку, що: 1) саме лише посилання судом на норму права не може вважатися належною мотивацією рішення або висновку; 2) завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; 3) вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією; 4) ігнорування судом доречних аргументів сторони є грубим порушенням статті 6 Конвенції та сталої судової практики як Верховного суду України так і Європейського суду з прав людини.

Заявник вважає, що оскаржені рішення таким вимогам не відповідають, оскільки суди не відобразили ні доводів заявників, з яких останні вважали вимоги позивача незаконними, ні відповідно мотивів їх відхилення.

Також суди обох інстанцій не встановили усіх обставин, що мають значення для розгляду справи.

На думку заявника, суди першої і апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, всупереч статті 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», не застосували при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права, та, завчасно прийнявши сторону позивача, у своїх рішеннях суди не вказали усіх доказів заявників і не вказали мотиви їх відхилення, а вказали тільки докази позивача, чим порушили рівність сторін перед законом і судом.

Суд першої інстанції порушив статтю 12 ЦПК України, відмовивши заявникам у виклику свідка-генерального директора КП «ХТМ», чим порушив і право заявників на змагальність.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами було встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2013 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» про стягнення зі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання було задоволено частково і було стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за період з 01 грудня 2007 року по 31 березня 2013 року в розмірі 18 476 грн 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2013 року апеляційну скаргу задоволено частково, вказане рішення районного суду змінено, зменшено розмір заборгованості, стягнутої з відповідачів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2014 року вказане рішення апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2013 року залишено без змін.

Відповідно до статті 423 ЦПК України, яка кореспондується із статтею 361 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали суду першої інстанції, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано дійшли висновку, що обставини, на які посилались ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїй заяві не є нововиявленими в розумінні процесуального Закону. Вказаним обставинам надана належна оцінка під час розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України, 2004 року, підставою для перегляду рішення, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

В своїй заяві, поданій у порядку пункту 1 частини другого статті 361 ЦПК України, заявники посилались на ту обставину, що у статуті комунального підприємства «Харківські теплові мережі» відсутні такі види діяльності як надання послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Відповідачі доводили те, що у статуті КП «Харківські теплові мережі» відсутні такі види діяльності, як надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, тоді як саме за такі послуги рішенням суду з них стягнута заборгованість.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Судовими рішеннями у цій справі встановлено, що основним предметом діяльності КП «Харківські теплові мережі», відповідно до статуту підприємства, є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23 грудня 1998 року № 1407 КП «Харківські теплові мережі» було визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції вірно виходили з того, що обставини, на які посилаються відповідачі, не є нововиявленими в розумінні процесуального Закону, оскільки факт надання позивачем послуг з опалення та гарячого водопостачання встановлений рішенням суду при розгляді справи по суті, належна оцінка вказаним обставинам була дана судом під час розгляду справи. Посилання на докази і обставини, які заявники вважали нововиявленими, на висновки суду не впливають і не можуть їх спростувати.

Суди, розглядаючи заяву про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами судових рішень, навели мотиви відхилення основних аргументів заявників. Судові рішення судів першої і апеляційної інстанції не можуть вважатись немотивованими.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Правильність застосування судами норм процесуального права при проведенні судового розгляду з перегляду остаточних судових рішень у зв'язку із нововиявленими обставинами, мотивуванні судових рішень, постановлених за результатами такого перегляду, не викликає розумних сумнівів.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2013 року по справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта