Ухвала

Іменем України

12 липня 2018року

м. Київ

справа № 214/4506/16-ц

провадження № 61-36911ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_6,

ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 грудня 2014 року відповідачами, які постійно мешкають у квартирі № АДРЕСА_3 було здійснено затоплення належної їй на праві власності квартири НОМЕР_1 у зазначеному вище будинку. Факт затоплення підтверджується актом

від 15 грудня 2014 року, складеним представниками товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» (далі - ТОВ «Житлосервіс-КР»).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на її користь майнову шкоду у розмірі 79 681 грн, заподіяну внаслідок затоплення її квартири, моральну шкоду у розмірі 4 000 грн, витрати за проведення будівельно-технічного дослідження у розмірі 2 000 грн та витрати на лікування в розмірі 926,75 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Щеняєвої І. Б., від 04 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 79 681 грн, заподіяну внаслідок затоплення її квартири та у рівних частках 2 000 грн, сплачених за проведення будівельно-технічного дослідження, по 1 000 грн з кожного, моральну шкоду у розмірі 4 000 грн, по 2 000 грн з кожного. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі, яка надійшла 19 квітня 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом помилково покладено тягар доведення відсутності вини на відповідачів та не враховано, що обов'язок доведення факту залиття квартири, причин затоплення та вини відповідача покладено саме на позивача, чого останнім під час розгляду справи зроблено не було. Крім того, поклавши в основу розміру збитків висновок експерта, апеляційний суд не звернув увагу, що зазначеним висновком експертизи було встановлено лише вірогідний розмір майнової шкоди.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суди встановили, що ОСОБА_5 та членам її сім'ї ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Актом від 15 грудня 2014 року, складеного представниками

ТОВ «Житлосервіс-КР», встановлено, що мешканцями квартири АДРЕСА_2 здійснювалась самостійна заміна стояка холодної води з металевого на пластиковий з встановленням з'єднувальної муфти. Внаслідок експлуатації труб стався порив з'єднувальної муфти, у результаті чого сталося затоплення квартири НОМЕР_1 у зазначеному будинку.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, причинний зв`язок між діями відповідачів та фактом залиття її квартири, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів з підстав, передбачених

статтею 1166 ЦК України. Під час розгляду справи відповідачі не заявляли клопотань про проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення факту відсутності їх вини у заподіянні майнової шкоди.

Крім того, апеляційний суд правильно виходив із того, що у результаті затоплення квартири позивача з вини відповідачів, остання зазнала душевних хвилювань, внаслідок чого у неї відбулося загострення хвороби. При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань та дотримався вимог розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

На підставі наведеного колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта