АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1231/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1710/18Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко С. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Рибак О.О.

позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 01 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи - Служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, Орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, Дейкалівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, Зіньківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про встановлення факту батьківства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом до відповідачів, в якому вказувала, що з 2010 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, від спільного проживання з яким у них 12.06.2012 р. народилася дочка ОСОБА_8, в актовому записі № 52 від 05.07.2012 р. про народження якої за вказівкою матері зазначено імя та по батькові дочки як ОСОБА_9.

ОСОБА_3 визнав себе батьком дитини, проте перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, тому прізвище дочці дати не міг. Вони збиралися оформити офіційно свої стосунки до того часу, як дочка піде до школи, проте не встигли цього зробити, оскільки 14.04.2016 р. ОСОБА_3 помер.

У звязку з чим просила встановити факт батьківства ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покласти на відповідачів судові витрати зі сплати судового збору та надання юридичної допомоги.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 01 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи - Служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, Орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, Дейкалівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, Зіньківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про встановлення факту батьківства задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно доньки ОСОБА_8, яка народилася 12.06.2012 року в м. Зіньків Полтавської області.

Стягнуто в рівних частинах із ОСОБА_5 (жительки м. Зіньків, вул. Першотравнева, 19-б, Полтавської області), ОСОБА_6 (жителя ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_3 (жителя ІНФОРМАЦІЯ_5), ОСОБА_7 (жительки села Дейкалівка Зіньківського району Полтавської області) на користь ОСОБА_2 (жительки села Дейкалівка, вулиця Піщанка 31, Зіньківського району Полтавської області) судовий збір в сумі 551,20 (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок), 2000 (дві тисячі) грн. судових витрат за професійну правничу допомогу та 16000 (шістнадцять) тисяч грн. 00 коп., пов'язаних з проведенням експертизи, тобто по 4637 (чотири тисячі шістсот тридцять сім ) грн. 80 копійок з кожного.

Забезпечення позову, застосоване ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 18.10.2016 року, про заборону нотаріусу вчинення нотаріальних дій відносно спадкового майна, що належало померлому 14.04.2016 року, актовий запис № 15 від 15.04.2016 року, зроблений виконавчим комітетом Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області до прийняття судом рішення по даній справі скасовано.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась відповідач ОСОБА_5, оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі остання, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохає скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскільки дитина записана за прізвищем батька, суд неправомірно застосував положення ч. 1 ст. 135 СК України.

Крім цього, не витребував та не дослідив актовий запис про народження ОСОБА_6В, а свідки, які були допитані в суді першої інстанції, являються між собою родичами, тому є зацікавленими особами щодо вирішення спору на користь позивачки.

Також вважає, що позивачка невірно обрала спосіб захисту свого права, оскільки наявні у справі докази доводять факт визнання батьківства, тоді як предметом даного позову є встановлення факту батьківства, що відрізняється за своєю правовою природою.

Вказує, що у справі відсутні докази про здійснені позивачкою витрати у сумі 2000 грн. на професійну правничу допомогу, надану позивачці адвокатом, який займається безоплатною правовою допомогою.

Вважає безпідставним стягнення коштів за проведення експертизи в сумі 16000 грн., оскільки по справі була призначена судово-біологічна (судово-генетична) експертиза, тоді як від експертів Медико-генетичного центру «Мама-папа», який проводив експертизу, надійшов не висновок експерта, а висновок генотипоскопічного дослідження. При цьому, вказує, що у спеціалістів даного центру відсутні відповідні кваліфікаційні посвідчення, сертифікати та ліцензія щодо проведення судово-біологічної та судово-генетичної експертиз, а спеціаліст-генетик, який проводив дослідження, самостійно визначив питання та надав на них відповідь.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10, що підтверджується довідкою Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та актом обстеження умов проживання від 06.09.2016 р .( т.1 а.с.8,9).

Згідно свідоцтва про народження серії І-КЕ №238452, ОСОБА_11 народилась 12 червня 2012 року, у м. Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області, Україна, та її батьком записаний ОСОБА_10, а матірю ОСОБА_2 (а.с. 5). Відомості про батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 5, 6).

14.4.16 ОСОБА_3 помер (а.с. 10, 20).

Відповідно до висновку генотипоскопічого дослідження № 15058 від 05.12.2017 року, складеного Медико-генетичним центром «Мама-Папа», імовірність того, що ОСОБА_11, 12.06.2012 року і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, являються полусиблингами, тобто мають одного спільного батька, по результатах проведеного дослідження складає 99,995%.

Імовірність того, що ОСОБА_11, 12.06.2012 року і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, являються полусиблингами, тобто мають одного спільного батька по результатах проведеного дослідження, складає 99,98%.

Таким чином, якщо померлий 05.07.2012 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, є біологічним батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_7, то він являється і біологічним батьком дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.199-224).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що матеріалами справи підтверджено той факт, що ОСОБА_3, який помер 14.04.2016 р., є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У п. п. 3, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яка є чинною, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

При зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, яка (матір) померла для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно ст. 130 Сімейного кодексу України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1ст.135 СК України.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Вірно встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, перевіривши докази, з показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, а також положень ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Хант проти України" (п. 54), суд прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог та встановлення факту батьківства ОСОБА_3, який помер 14.04.2016 р., відносно дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що суд не витребував та не дослідив актовий запис про народження ОСОБА_6, а також неправомірно застосував до правовідносин положення ч. 1 ст. 135 СК України, до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи було досліджено копію свідоцтва про народження дитини та ОСОБА_16 № 2 від 29.04.2016 р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, який надано Зіньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на запит ОСОБА_2, згідно якого 05 липня 2012 року о 10:28:16 год. за № 0 реєстратором відділу ДРАЦС Зіньківського РУЮ Полтавської області внесено актовий запис № 52 про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася у м. Зіньків, Зіньківського району, Полтавської області, Україна. Відомості про батька: ОСОБА_17. Відомості про матір: ОСОБА_2. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (т. 1 а.с. 5, 6).

Покази свідків, які приводилися судом першої інстанції до присяги та попереджалися про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань (т. 1 а.с. 83-86), які підтвердили той факт, що ОСОБА_3 за життя визнавав ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8 своєю дочкою, піклувався про неї, відносився до неї як до своєї власної дочки, узгоджуються з наявними у справі іншими письмовими доказами, про які вказувалося вище, досліджувалися судом першої інстанції та їм було надано вірну правову оцінку.

Посилання відповідачки на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права, оскільки, на її думку, наявні у справі докази доводять факт визнання батьківства, тоді як предметом даного позову є встановлення факту батьківства, що відрізняється за своєю правовою природою, - на увагу колегії суддів також не заслуговують, оскільки справи про встановлення факту батьківства розглядаються виключно у випадку смерті чоловіка (оголошення його померлим), який не перебував у шлюбі з матірю дитини та якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що відповідає положенням ст. 130 СК України.

Приймаючи до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 помер, а відомості про нього як батька в актовому записі про народження ОСОБА_6 вчинені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері - позивачки ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про те, що нею обрано вірний спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з позовом про встановлення факту батьківства.

Заперечення відповідачки проти висновку генотипоскопічого дослідження від 05.12.2017 р. № 15058, яке на її думку є неналежним доказом, колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Зіньківького районного суду Полтавської області від 31.07.2017 р. по даній цивільній справі призначено судово-біологічну /судово-генетичну/ експертизу, проведення якої доручено експертам медико-генетичного центру «Мама-папа» (м. Київ, вул. Льва Толстого, 21), попереджено експертів про кримінальну відповідальність по ст. ст. 384,385 КК України. На вирішення експертизи поставлено наступне питання: «Чи є померлий 05.07.2012 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Дейкалівка, Зіньківського району, Полтавської області».

Для дослідження зобовязано відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_7, позивачку ОСОБА_2 прибути у визначений експертним закладом час разом з донькою ОСОБА_8 для взяття зразків для експертного дослідження, маючи при собі документи, що посвідчують їхні особи. Витрати за проведення експертизи покладено на позивачку. Провадження по справі зупинено до надходження висновків судово-генетичної експертизи. Копії ухвали направлено в медико-генетичний центр «Мама-папа» (м. Київ, вул. Льва Толстого 21,) ОСОБА_3, ОСОБА_7, іншим учасникам судового розгляду (т. 1 а.с. 179,180).

07.11.2017 р. до суду першої інстанції надійшов лист від Медико-генетичного центру «Мама-папа», в якому директором ОСОБА_18 повідомлено, що ОСОБА_2 сплатила 2000 грн. за підготовку документів та забір матеріалу для дослідження, яких достатньо для його проведення. При цьому, остання відмовилась виконувати ухвалу суду в частині оплати вартості самого дослідження, мотивувавши відсутністю коштів, тому ухвалу суду про призначення експертизи виконати не представляється можливим (т.1 а.с. 190).

Таким чином, оскільки відібраних зразків було достатньо для проведення генотипоскопічого дослідження, Медико-генетичним центром «Мама-папа», який був визначена ухвалою суду від 31.07.2017 р., проведено вказане дослідження, про що складено відповідний висновок за № 15058 від 05.12.2017 р., яким встановлено, що імовірність того, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, являються полусиблингами, тобто мають одного спільного батька, по результатах проведеного дослідження складає 99,995%.

Імовірність того, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, являються полусиблингами, тобто мають одного спільного батька по результатах проведеного дослідження, складає 99,98%.

Таким чином, якщо померлий 05.07.2012 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, є біологічним батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_7, то він являється і біологічним батьком дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.199-224).

Згідно ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

У вказаному висновку генотипоскопічого дослідження міститься коментар спеціаліста-генетика ОСОБА_19, з посиланням на ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», та зазначено, що експерт, спеціаліст, фахівець чи відповідальна за дослідження або висновок особа не може відповісти на запитання «чи є особа (біологічним) родичем іншої особи» або «встановити родинний звязок однієї особи з іншою». Можливо лише оцінити ймовірність передбачуваних родинних звязків однієї людини по відношенні до іншої людини. Юридичне встановлення фактів не входить до їхньої компетенції. Відповісти на питання «Чи є особа (біологічним) родичем іншої особи» або «встановити родинний звязок однієї особи з іншою» може лише суд. ґрунтуючись на сукупності отриманих та проаналізованих ним даних та доказів, включаючи, але не обмежуючись, ДНК доказами. Достовірність, допустимість і належність відомостей та обєктів забезпечені ініціатором, замовником. (т. 1 а.с. 202).

Судом першої інстанції надана вірна правова оцінка вказаному висновку, та у сукупності з іншими наявними у справі доказами, в тому числі з урахуванням показів свідків, суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 та встановив факт батьківства померлого ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_6

Тоді як відповідачка ОСОБА_5 не оспорювала вказаний висновок у суді першої інстанції, а заперечуючи проти позову ОСОБА_2 у суді першої інстанції та оскаржуючи в апеляційному порядку ухвалене судом рішення, вона не заявляла клопотань про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи на підтвердження своїх заперечень та спростування позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням розяснень, що надані в п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яке є чинною; ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі N 1-23/2009; ст.ст. 27, 30, п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». При цьому, судом першої інстанції враховано складність справи та значний проміжок часу судового розгляду, який тривав з 08.09.2016 року.

При стягненні з відповідачів на користь позивачки в рівних частинах витрат з проведення експертизи, судом враховано надані нею квитанції на загальну суму 16000 грн. за проведення генотипоскопічого дослідження (т. 1 а.с. 31-32).

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на відсутність доказів про оплату витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., спростовуються наявною у справі квитанцією № 64/16 від 07.09.2016 р., згідно якої ОСОБА_2 сплатила вказану суму адвокату ОСОБА_16 за підготовку позовної заяви та участь в суді, який здійснював її представництво на підставі ордеру ПТ № 000187 про надання правової допомоги від 07.09.2016 р. (т. 1 а.с. 21,22).

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, його висновки ґрунтуються на повно та всебічно встановлених обставинах справи, з урахуванням наявних у справі доказів, яким надано вірну правову оцінку.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга відповідачки залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_20

/підпис/ ОСОБА_21

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1