Номер провадження: 22-ц/785/990/18
Номер справи місцевого суду: 496/1785/16-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2018 року м. Одеса

Справа № 496/1785/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

- відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Трушиної О.І. 27 липня 2017 рокуо 12 годині 30 хвилині в м. Біляївка Одеської області, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 простягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про розірвання кредитного договору,

встановив:

У травні 2016 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ОТП Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № ML-500/064/2008 від 13.05.2008 р. у розмірі - 1 074 715,19 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 13.05.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є - ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ML-500/064/2008, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі - 47 603,50 доларів США на споживчі цілі, строком до - 13.05.2021 р., та зобов'язався своєчасно повертати суму отриманого кредиту, сплачувати відповідну плату за користування кредитом і виконувати всі інші зобов'язання, які визначені вказаним кредитним договором.

Погашення заборгованості за кредитом визначено підпунктом 1.5.1 частини № 2 кредитного договору і здійснюється щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок. Нараховані проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений графіком повернення кредиту та сплати процентів.

ОСОБА_4 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим перед Банком виникла заборгованість станом на 22.03.2016 р. у розмірі - 40 402,83 доларів США, що еквівалентно (із розрахунку 26,60 грн. за 1 долар США) - 1 074 715,19 грн., і складається з: - залишок заборгованості за кредитом - 33359,68 доларів США, що еквівалентно - 887 367,40 грн.; - відсотки за користування кредитом з 13.10.2014 р. по 21.03.2016 р. - 7 043,15 доларів США, що еквівалентно - 187 347,79 грн..

Відповідач добровільно відмовляється виконати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

ОСОБА_4, не визнавши первісний позов Банку, у липні 2016 р. звернувся до суду із вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просить розірвати кредитний договір № ML-500/064/2008, укладений 13.05.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», який змінив назву на - ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої зустрічні вимоги тим, що 13.08.2008 р. між ним та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є - ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-500/064/2008, за яким він отримав від останнього грошові кошти у розмірі - 47 603,50 доларів США на споживчі цілі, на умовах згідно договору.

На момент підписання договору курс долара США складав - 7,92 грн. за 1 долар США. Економічна та військово-політична ситуація була стабільною. Він працював на підприємстві «Аріф Наджимі», отримував постійну заробітну платню, а також вів фермерське господарство, що дозволяло йому виконувати свої зобов'язання перед банком. В подальшому економічна ситуація в Україні погіршилася, курс долара різко зріс, він був позбавлений основного місця роботи. На даний час ним сплачено банку більше - 55 000 доларів США (всі платежі, включаючи комісії та страхові), що майже на 20% перевищує суму, яку він отримав від Банку.

Крім того, він неодноразово звертався до кредитного комітету Банку з проханням переглянути умови договору, які перестали відповідати вимогам ст. 627 ЦК України щодо розумності та справедливості. Заповнював різноманітні бланки та завжди отримував відмовки в телефонному режиму. 10.03.2015 р. він звернувся до керівництва Банку з письмовою заявою, але жодної відповіді не отримав.

Вважає, що в умовах стану збройного конфлікту, ухилення та небажання Банку домовитися і будь-якою ціною отримати надприбуток за його рахунок, який втратив платоспроможність в результаті дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), є неприпустимим і злочинним.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.07.2017 р. вищезазначений первісний позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-500/064/2008 від 13.05.2008 р. у розмірі - 1 045 625,24 грн..

В задоволенні іншої частини позову Банку відмовлено.

У задоволенні вищезазначеного зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 13.05.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є - ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ML-500/064/2008, що складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою. Згідно з п. 1 частини № 1 кредитного договору відповідач отримав того ж дня кредитні кошти у розмірі - 47 603,50 доларів США на споживчі цілі. Сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися «плаваюча» процентна ставка, фіксований відсоток - 5,99 % річних. Датою остаточного повернення кредиту є - 13.08.2021 р.. З метою отримання, обслуговування та погашення кредиту Банк відкрив позичальнику поточний рахунок № 1443 (а. с. 6 - 14).

Відповідно до п. 4 кредитного договору сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Згідно з п. п. 1.4.1.1, 1.4.1.1.1, 1.4.1.1.2, 1.4.1.2, 1.4.1.3 частини № 2 вказаного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити Банку відповідну плату в порядку і на умовах, визначених нижче, а саме: проценти за користування кредитом розраховуються Банком наступним чином: у разі використання фіксованої процентної ставки, вони розраховуються на основі фіксованої процентної ставки з розрахунку річної бази нарахування процентів; у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у Графіку платежів (Додаток №1), на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього договору. Проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на поточний рахунок у Банку в розмірі, визначеному підпунктами 1.4.1.1, 1.4.1.2 цього договору.

Пунктом 1.4.1.5.1 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань , встановлених будь-яким з п. п. 2.3.6, 2.3.7 цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 1.9.1 зазначеного договору, незважаючи на інші положення цього договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3. та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором. Станом на 22.03.2016 р. загальний розмір заборгованості складає - 40 402,83 доларів США, яка складається з наступного: - 33 359,68 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; - 7 043,15 доларів США - відсотки за користування кредитом з 13.10.2014 р. по 21.03.2016 р., що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 168).

30.03.2016 р. відповідачу направлена досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, визначеної станом на 22.03.2016 р. в загальному розмірі - 40 402,83 доларів США (а. с. 24). Зазначена вимога залишилась відповідачем без задоволення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна заява Банку підлягає задоволенню частково. Стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитом - 40 402,83 доларів США, що еквівалентно - 1 045 625,24 грн. по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення, а не станом складання розрахунку заборгованості - 22.03.2016 р..

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно кредитного договору відповідача було повідомлено, що усі платежі з повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах встановлених цим договором. Інші платежі, згідно з цим договором, розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати.

Позичальнику було повідомлено про сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію про умови отримання та обслуговування кредиту. Інформація по кредитному договору в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим ОСОБА_4 в повній мірі погодився, особисто підписавши кредитний договір.

Також ОСОБА_4 було ознайомлено з щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту.

Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого курсу не настане.

ОСОБА_4 протягом тривалого часу з моменту укладання договору виконував умови договору, вносив грошові суми на погашення кредиту та нарахованих процентів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що зміст оспорюваного договору відповідає вимогам, встановленим в законодавстві. При укладенні договору ПАТ «ОТП Банк» дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже немає підстав для розірвання кредитного договору, оскільки спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_4 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. ПАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_4 документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. У графіках повернення кредиту та сплати відсотків, які підписані ОСОБА_4, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо розірвання кредитного договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому у їх задоволенні слід відмовити (а. с. 173 - 177).

ОСОБА_4в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні первісного позову Банку та задоволення його зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що безпідставно не прийнято до уваги його неодноразові звернення до Банку з приводу реструктуризації боргу. Ні з договору, ні із звичаїв ділового обороту не витікає, що валютні ризики повинен нести тільки позичальник. Порушення умов кредитного договору сталося внаслідок дії непереборної сили. Здатність сплачувати кредит ним втрачена внаслідок дії форс-мажорних обставин. Він не міг передбачити виникнення світової фінансової кризи.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Банк письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішенні спору, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду про задоволення первісного позову Банку та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильних вищезазначених висновків про задоволення первісного позову Банку та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 627, 651, 652, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору, його розірвання.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно із ст. 627 ЦПК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

Оскільки беззаперечно встановлено, що наданий кредит відповідач не повернув, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову Банку про стягнення заборгованості.

Апелянт не надав доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції. Розрахунок заборгованості колегією суддів перевірений, визнаний правильним. Доводів щодо неправильності визначення розміру заборгованості апеляційна скарга не містить. Свого варіанту розрахунку заборгованості апелянт не надав.

Щодо доводів апелянта про те, що судом безпідставно не прийнято до уваги його неодноразові звернення до Банку з приводу реструктуризації боргу. Ні з договору, ні із звичаїв ділового обороту не витікає, що валютні ризики повинен нести тільки позичальник. Порушення умов кредитного договору сталося внаслідок дії непереборної сили. Здатність сплачувати кредит ним втрачена внаслідок дії форс мажорних обставин. Він не міг передбачити виникнення світової фінансової кризи, колегія суддів зазначає наступне.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору (ст. 3 ЦК України).

Як вказувалося вище сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦПК України).

Згідно із ст. ст. 651, 652 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною договору та в інших випадках встановлених договором або законом.

Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Під час укладення кредитного договору Банку не були відомі обставини щодо можливого зростання курсу долара США внаслідок фінансової кризи, а тому він не міг попередити про це позичальника. Крім того, ризик настання негативних наслідків внаслідок можливого зростання курсу іноземної валюти із-за фінансової кризи або можливого його зменшення внаслідок економічного зростання несуть сторони кредитного договору.

Інших істотних порушень кредитного договору з боку Банку апелянт не наводить.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 липня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 серпня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова