Провадження № 2/761/1426/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Малашевського О.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_4, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про зобовязання вчинити дії та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі по тексту окремо - позивач-1 і позивач-2, разом - позивачі), які діють в інтересах ОСОБА_7 звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач-1), Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач-3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії та скасування розпорядження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.12.1987 року виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих ОСОБА_8 було видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі проживали та були зареєстровані ОСОБА_8 (власник особового рахунку), ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_9 - донька, ОСОБА_10 - син та ОСОБА_11 - син.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_9 та ОСОБА_4 у подружжя народилось двоє дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_14, які були також зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1

20.08.2009 року ОСОБА_9 та відповідач-1 розлучились.

Невдовзі відповідач-1 створив нову сімю, одружившись із ОСОБА_5, з якою має спільну дитину ОСОБА_18.

Позивачі зазначали, що з 2011 року відповідач-1 знявся з місця реєстрації у спірній квартирі та зареєструвався за постійним місцем реєстрації своєї нової дружини.

В подальшому, ОСОБА_9 вийшла заміж вдруге за ОСОБА_1, від шлюбу з яким народила ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла та єдиним опікуном ОСОБА_7 залишився його батько позивач-1 ОСОБА_1.

Позивачі зазначали, що відповідач-1 незаконно повторно зареєструвався у квартирі АДРЕСА_1 без згоди наймача ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі № 761/372/14-ц було вселено малолітнього ОСОБА_7 до квартири АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди малолітньому ОСОБА_7 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Позивачі зазначали, що відповідач-1 продовжує чинити перешкоди дитині ОСОБА_7 у користуванні спірною квартирою. Також вказували, що оскільки позивач-1 взагалі не забезпечений будь-яким житлом в місті Києві та не є власником будь-якого іншого житла, суд має визначити місце проживання дитини з батьком та надати батьку право постійного проживання за місцем реєстрації сина, оскільки квартира, в якій зареєстрований неповнолітній Преслі - це єдине житло, в якому вони можуть проживати разом.

Окрім того, посилались на вимоги статті 387 ЦК України, за якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Також вважали, що на підставі ст. 393 ЦК України, є підстави для скасування розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.09.2013 року № 543, яким було змінено договір найму ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, оскільки підстав для реєстрації відповідача-1 у квартирі не було.

При цьому, позивачі зазначали, що 08.08.2013 року позивач-1 звертався до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в місті Києві із заявою про реєстрацію за місцем проживання дитини та отримав дозвіл на реєстрацію, проте на час звернення до суду із позовом так і не був зареєстрований.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд захистити права дитини: зобов'язати ОСОБА_4 надати вільний та безперешкодний доступ Ебеату Крісу Чінеду та ОСОБА_2 до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з метою виконання батьківських та бамівських обов'язків відносно малолітнього ОСОБА_7, сина та онука позивачів. Визнати незаконним та скасувати Розпорядження від 12.09.2013 року № 543 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в частині зміни договору найму ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з батька колишньої померлої дружини ОСОБА_13 та визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням/квартирою за адресою: АДРЕСА_1 з моменту розлучення з ОСОБА_9.

Ухвалою суду від 19.01.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.04.2017 року.

06.04.2017 року від відповідача-1 надійшли заперечення на позов, в яких він позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні. При цьому зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року № 761/12694/15-ц вселення відповідача та реєстрація за адресою: АДРЕСА_1 були визнані законними. Крім того, ОСОБА_4 не чинить жодних перешкод малолітньому ОСОБА_7 у вселенні до квартири.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17.11.2017 року, у зв'язку із звільненням судді ОСОБА_19, справу було передано на розгляд судді Рибаку М.А.

Ухвалою суду від 20.11.2017 року, справу було призначено до судового розгляду на 21.03.2018 року.

В судовому засіданні 21.03.2018 року було задоволено клопотання представника позивачів про виклик і допит свідків в судовому засіданні ОСОБА_15 та ОСОБА_16, явку яких сторона позивача зобов'язалась забезпечити самостійно.

Ухвалою суду від 21.03.2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 16.07.2018 року.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд про його задоволення. При цьому, позивач ОСОБА_2 зняла раніше заявлене клопотання про виклик свідків та не наполягала на їх викликові. Позивач ОСОБА_1 не володіє мовою судового процесу та судом було неодноразово роз'яснено його право на перекладача, в тому числі і за рахунок держави. Проте, сам позивач та його представник відмовились від права скористатись послугами перекладача та вважали, що права особи забезпечені шляхом представництва в судовому процесі.

В судовому засіданні відповідач-1 та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення, при цьому зазначали, що ОСОБА_4 не чинить жодних перешкод малолітньому ОСОБА_7 у вселенні до квартири.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні представник третьої особи заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність законних підстав для його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.1987 року ОСОБА_8 було видано ордер на житлове приміщення № 24956 серія Б для родини із п'яти осіб на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно із розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 543 від 12.09.2013 року, було змінено договір найму ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з батька колишньої померлої дружини ОСОБА_8. При цьому зазначено, що ОСОБА_4 за вказаною адресою зареєстрований з 2013 року з родиною з чотирьох осіб (він, син, дочка та син колишньої дружини) (а.с. 15).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі № 761/372/14-ц за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкоди у користуванні квартирою, позов було задоволено та вселено малолітнього ОСОБА_7 до квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди малолітньому ОСОБА_7 у користуванні АДРЕСА_1.

Разом із тим, жодних доказів на підтвердження того, що відповідач-1 ухиляється від виконання вказаного рішення суду позивачем суду не надано, як і не надано доказів, що відповідачем-1 у будь-який спосіб чиняться перешкоди у користуванні квартирою, або вселення до неї.

Відповідно до листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.04.2014 року, наданого позивачем вбачається, що власник особового рахунку ОСОБА_8 виписався з квартири АДРЕСА_1, передавши чергу в квартвідділі на отримання житла ОСОБА_2, як колишній дружині. Згідно ордера, виданого Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією 15.09.2009 року з квартири АДРЕСА_1 позивач виписалась разом з двома синами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для прописки за адресою: АДРЕСА_2. В квартирі залишилась прописаною сімя ОСОБА_4 в кількості чотирьох осіб (а.с. 10).

Таким чином, станом на час розгляду даної справи, позивачі не являються наймачами квартири АДРЕСА_1.

Як і не є позивачі власниками вказаного житлового приміщення, яким відповідно до вимог закону належить право захисту права власності.

З огляду на вказані обставини, за відсутності доказів щодо здійснення перешкод малолітньому ОСОБА_7 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 після ухвалення рішення суду про його вселення, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов'язання ОСОБА_4 надати вільний та безперешкодний доступ Ебеату Крісу Чінеду та ОСОБА_2 до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з метою виконання батьківських та бамівських обов'язків відносно малолітнього ОСОБА_7, сина та онука позивачів, задоволенню не підлягають.

Окрім того, суд також виходить з того, що позивачі, за відсутності права користування вказаною квартирою, не зазначили для виконання яких саме батьківських обов'язків їм необхідно забезпечити доступ до квартири АДРЕСА_1.

Також рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 761/12694/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_1, законного представника ОСОБА_7, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, законного представника ОСОБА_18, Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України в м.Києві, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання вселення і реєстрації в квартирі незаконним та про виселення було відмовлено.

Вказаним рішенням суду було встановлено, що станом на час проведення реєстрації ОСОБА_4 - 12.07.2013 року в АДРЕСА_1, де були зареєстровані його неповнолітні діти: ОСОБА_12 та ОСОБА_14, та ОСОБА_7 Чінеду Крісович - син колишньої дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_9., батько та законний представник якого - ОСОБА_1 не був зареєстрований у спірній квартирі, реєстрації місця проживання на території України не мав, а інших законних представників у ОСОБА_7 не було, водночас останній протягом більш як року не проживав та не користувався спірною квартирою, тому суд дійшов висновку, що при проведенні вселення та реєстрації місця проживання ОСОБА_4 було дотримано відповідний порядок.

Таким чином, в судовому порядку було встановлено, що при проведенні вселення, а також реєстрації місця проживання ОСОБА_4 було дотримано відповідний порядок.

Позивачами також не доведено того, що розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.09.2013 року № 543 підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що підстав для реєстрації відповідача-1 у квартирі не було.

Так, вказаним розпорядженням було змінено договір найму ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з батька колишньої померлої дружини ОСОБА_8. При цьому зазначено, що ОСОБА_4 за вказаною адресою зареєстрований з 2013 року з родиною з чотирьох осіб (він, син, дочка та син колишньої дружини).

Таким чином, реєстрація відповідача-1 у квартирі здійснювалась не на підставі зазначеного розпорядження, а раніше та наведеним розпорядженням було змінено договір найму.

Разом із тим, позивачами не доведено жодного порушення їх прав спірним розпорядженням.

Посилання щодо безпідставної реєстрації відповідача в квартирі не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, окрім того позивачі не оскаржують питання реєстрації, а ставлять питання про скасування розпорядження, проте ОСОБА_4 не було зареєстровано в квартирі саме на підставі спірного розпорядження.

За вимогами ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Згідно із повідомленням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.04.2014 року, наданого позивачем вбачається, що відповідач-1 ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 зареєструвався 12.07.2013 року за місцем реєстрації своїх дітей. (а.с. 10).

Така ситуація склалась після смерті матері дітей ОСОБА_9, яка померла та була знята з реєстраційного обліку з 19.06.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Посилання позивачів з приводу застосування до спірних правовідносин ст. 393 ЦК України щодо визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, судом відхиляються, оскільки позивачі не є власниками квартири АДРЕСА_1

З огляду на зазначене, в задоволенні позовних вимог щодо скасування Розпорядження від 12.09.2013 року № 543 Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в частині зміни договору найму ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з батька колишньої померлої дружини ОСОБА_13, слід також відмовити.

Стосовно позовних вимог позивачів з приводу визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням/квартирою за адресою: АДРЕСА_1 з моменту розлучення з ОСОБА_9 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Разом із тим, обґрунтовуючи свою вимогу про визнання відповідача-1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачі зазначали, що його поведінка є неправомірною, оскільки він, не будучи власником спірної квартири, робить неможливим проживання в ній малолітнього Преслі, не пускаючи дитину до помешкання.

Слід зазначити, що вказані посилання позивачів не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не слугують підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Окрім того, позивачі також не є а ні наймачами житлового приміщення, а ні його власниками. Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами в інтересах дитини позивачі мають довести обставину відсутності відповідача-1 понад встановлений строк в житловому приміщенні.

Інших підстав для визнання відповідача-1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням позивачами не наведено, а судом не встановлено.

Посилання позивачів з приводу того, що позивач-1 не має власного житла, необхідного для забезпечення потреб дитини, не слугують безумовною підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, у зв'язку із чим відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_4, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про зобовязання вчинити дії та скасування розпорядження - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1: 03190, АДРЕСА_1

ОСОБА_2: 02232, АДРЕСА_2

ОСОБА_4: 03190, АДРЕСА_1

Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 24.

Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації: 01030, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 26/4.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст судового рішення складено: 25.07.2018 року.