Справа № 171/1649/17
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
18 липня 2018 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря Десятникової І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання такими, що втратили право користування житлом, визнання такими, що не набули право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.09.2017 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , згідно уточненої позовної заяви просив визнати Кобець АА. Такою, що не набула права користування житловим приміщенням, а інших відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунути перешкоди у здійсненні ним права власності шляхом зняття з реєстрації вказаних відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому на праві власності належить житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 . У цьому будинку зареєстрована ОСОБА_3 з якою він проживав однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, також зареєстрована племінниця ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка була зареєстрована формально, ніколи в будинку не проживала, тому вважає, що вона не набула право користування житловим будинком. Відповідач ОСОБА_3 припинила спільне проживання, будинком не цікавиться, тому вважає, що вона втратила право користування житлом. Під час його тимчасової відсутності у зв`язку з перебуванням у зоні АТО до його будинку зареєструвався відповідач ОСОБА_1 , який є його сином та зареєстрував своїх дітей неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є його внуками, на що він згоди не надавав, фактично син з дітьми в його будинку не проживав, навіщо зареєструвався не знає, тому вважає, що він не набув права користування житловим приміщенням, крім того він забезпечений іншим житлом де і проживає. Наявністю реєстрації порушує його права як власника вільно розпоряджатись майном, тому просив захистити його право задовольнивши пред`явлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 надав відгук на позов, згідно якого просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач є його батьком, у спірному будинку він проживав з дитинства, після того як батьки розлучились він проживав і з матір`ю, і з батьком, коли батько пішов у зону АТО він запропонував вселитись до його будинку, доглядати за ним, що він і зробив, за згодою батька він вселився і зареєструвався у спірному будинку разом зі своїми дітьми, але згодом батько запропонував поселитись у будинку його бабусі, який перебуває у аварійному, він погодився але за умови збереження права користування житлом батька. На даний час не має можливості провести ремонт у будинку в якому проживає, тому просив у позові відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, пояснив, що відповідач ОСОБА_3 більше року не проживає у спірному житлі, тому втратила право користування житлом, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за його згодою, але ніколи в будинку не проживала, тому не набула права користування житлом. Відповідач ОСОБА_1 без його згоди зареєструвався у спірному будинку, туди не вселявся і не набув права користування житлом, відповідач не дбає про сім`ю, не намагається забезпечити сім`ю всім необхідним, зловживає палінням тютюну, якби він вів інших спосіб життя, він не заперечував би проти його вселення до будинку, а тому просив визнати його таким, що не набув право користування житлом.

Представник позивача ОСОБА_6 позов підтримала, просила задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , пояснив, що за згодою батька вселився до будинку, проживав та зареєструвався з дітьми, коли батько повернувся з АТО, почав чинити перешкоди у користуванні житлом, тому він переїхав з дружино до будинку, що належав його бабусі, але цей будинок непридатний для проживання вважає, що не втратив права користування житлом оскільки не проживає в будинку через перешкоди зі сторони батька. На даний час батько проживає в будинку з іншою жінкою, ОСОБА_3 також чинив перешкоди у проживанні, ОСОБА_2 дійсно ніколи не проживала у будинку, тому просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_7 просила у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Апостолівського району Дніпропетровської області Дейнеко Н.М. надала виснвокок органу опіки та піклування, згідно якого орган опіки та піклування позовні вимоги ОСОБА_1 не підтримує, так як вони суперечать інтересам неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, вислухавши сторони, їх представників, представника третьої особи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.04.1996 року (а.с. 10).

З дослідженої в судовому засіданні домової книги для реєстрації громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-14), встановлено:

-21.12.2001 року цьому будинку зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_1 ,

- 22.08.2003 року у цьому будинку зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3 ,

- 18.12.2007 року у цьому житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2

- 14.12.2015 року у цьому будинку зареєстровано місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- 24.12.2015 року у цьому будинку зареєстровано місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Реєстрацію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач у порядку КАСУ не оскаржив.

У акті депутатського обстеження від 08.12.2016 року зазначено, що позивач фактично в будинку проживає одноособово, відповідач ОСОБА_3 навесні 2015 року припинила проживання у вказаному будинку, відповідач ОСОБА_2 до будинку вселялась, син позивача з дітьми до будинку не вселялись. (а.с.15).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.07.2015 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками якого вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с. 65).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 76201032 від 19.12.2016 року встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом за № 1516 виданий 15.12.2016 року.

Встановлені обставини свідчать, що між сторонами склались спірні правовідносини щодо права відповідачів користування житловим приміщенням, яке позивач вважає таким що не виникло та таким що втрачено.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Згідно із положеннями статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Виходячи з положень статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі й тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї .

Частиною третьою статті 10 ЦПК України (2004 року) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач ОСОБА_1 є сином позивача, а отже за положеннями ст.. 64 ЖК України є членом його сім`ї, а тому згідно положень ст.. ст.. 156 ЖК України має право користуватись будинком нарівні з власником, у тому числі використовувати будинок для проживання своїх членів сім`ї дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , оскільки позивачем не надано доказів того, що при вселенні відповідача між ними укладено іншу угоду про користування будинком.

Суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт не проживання відповідача ОСОБА_1 та його дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без поважних причин у спірному будинку, оскільки за його поясненнями між ними з батьком виникли неприязні стосунки, що фактично визнав у судовому засіданні і позивач, підтвердивши, що надавав згоду на реєстрацію місця проживання сина, не бажає спільного проживання з сином через його поведінку, тому підстав для застосування частини другої статті 405 ЦК України позивач не довів.

Доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 у спірному житловому приміщенні не проживав певні періоди, а також те, що він не сплачує за користування квартирою і комунальними послугами, не несе інших витрат по її утриманню та не приймає участі у спільному побуті, не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки ці питання підлягають вирішенню в інший передбачений законом спосіб.

Тому у задоволенні позову позивача до ОСОБА_1 та до нього в інтересах його дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 слід відмовити.

Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання у будинку позивача відповідача ОСОБА_3 без поважних причин у спірному будинку більше 1 року, що згідно частини другої статті 405 ЦК України є підставою для втрати права користування житлом, тому позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом, слід задовольнити.

Також у судовому засіданні знайшов підтвердження факт не вселення та не проживання у спірному будинку відповідача ОСОБА_2 , тому позовні вимоги про визнання її такою, що не набула права користування житлом слід задовольнити.

Інші позовні вимоги до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття вказаної особи з реєстрації місця проживання.

П.1 ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Довідкою командира В/Ч ппВС136 від 04.12.15 року, посвідченням серії НОМЕР_2 підтверджено, що позивач перебував на військовій службі, довідкою від 01.06.17 року підтверджено, що позивач отримує дохід 1160 грн. щомісячно, довідкою від 31.05.2017 року підтверджено, що позивачу встановлена 3 група інвалідності безстроково, що в сукупності свідчить про тяжкий матеріальний стан позивача (а.с.16-21), а тому його слід звільнити від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265,266, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , 1957 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Визнати ОСОБА_2 , 1979 року народження, такою, що не набула права користування житловим приміщенням у житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В іншій частині позову - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Суддя:Н. В. Хоруженко