Справа № 396/930/18
Провадження № 2/396/419/18
РІШЕННЯ

Іменем України

31.07.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування на житловий будинок по вул. Волошковій, 71 в с. Рівному Новоукраїнського району Кіровоградської області. Вимоги обґрунтувала тим, що вона являється власником житлового будинку по вулиці Волошковій, 71, в с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області на підставі свідоцтва про право на спадщину. В даному будинку на сьогоднішній день зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка являється дочкою позивача та матірю ОСОБА_3, відносно якого позбавлена батьківських прав, опікуном якого призначено позивача ОСОБА_1, на сьогоднішній день про місце знаходження відповідачки не відомо, з позивачем та з її сином вона не спілкується, тому факт її реєстрації у будинку позивача, порушує її право, як власника, користуватися та володіти належним чином майном, яке їй належить. Так як відповідачка з 2014 року в будинку позивача не проживає та в звязку з позбавленням її батьківських прав не являється членом її сімї але добровільно знятися з місця реєстрації в її будинку не хоче. Тому була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час, день та місце слухання справи повідомлені через офіційний веб-сайт судової влади України.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок який розташований в с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області вул. К.Маркса за №73 належить ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно даних паспорта ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.01.1985 року (а.с.3).

Згідно акту обстеження від 15.05.2018 року складений депутатом Рівнянської сільської ради виборчого округу № 12 ОСОБА_4 в присутності сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6, які засвідчують про те, що при обстеженні домоволодіння сімї ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено, що за вказаною адресою зареєстровані: - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 в помешкані Волошкова № 73, яке належить ОСОБА_1 зареєстровані: ОСОБА_8 онук, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_9 онучка, але ОСОБА_2 та олевич В.Я. за вказаною адресою не проживають. З 2014 року проживають в ІНФОРМАЦІЯ_7. (а.с.9).

Відповідно до ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно приписів ст.64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з v договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку.

Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Відповідно до вимог ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду.

Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

При винесенні рішення, суд керується положеннями ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову у звязку з його недоведеністю та безпідставністю, оскільки суду не було надано жодного доказу щодо позивач має законне право власника чи користувача (орендаря) житлового приміщення, щодо якого просить визнати відповідачку такою, яка втратила право користування.

Так, до позовної заяви додано правовстановлюючий документ про те, що позивач є власником житлового будинку в с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області по вул. К.Маркса, 73, а просить визнати відповідачку втратившою право користування на житловий будинок в с. Рівному Новоукраїнського району Кіровоградської області по вул. Волошковій, 71. При цьому суду не надано жодних підтверджуючих відомостей про те, що житловий будинок по вул. К.Маркса, 73 і по вул. Волошковій, 71 є одним і тим самим об'єктом нерухомості, не надано доказів, що по цихх житлових приміщеннях здійснювалось перейменування вулиці та нумерації будинків.

За таких обставин, позивач не має права визнавати особу, яка зареєстрована в будинку по вул. Волошковій, 71 с. Рівне Новоукраїнського району, такою, що втратила право користування ним, оскільки не є уповноваженою на те особою. Сама відмітка у паспорті позивачки про реєстрацію її у вказаному будинку не свідчить про її законну правомочність щодо вказаного будинку, оскільки в паспорті не вказано, який статус відносно цього житлового будинку вона має (власник, орендар, наймач, тимчасовий мешканець). Із змісту заочного рішення Новоукраїнського районного суду від 24.10.2017 року також неможливо встановити ці обставини.

Наданий акт обстеження також не може бути переконливим доказом непроживання відповідачки у вказаному домоволодінні, оскільки в акті не вказано адреси проживання сусідів, не зазначено, з яких підстав члени комісії прийшли до висновку про те, що ОСОБА_2 не проживає у будинку з 26.09.2014 року.

У зв'язку із вищевикладеним, зважаючи на недоведеність позовних вимог, у задоволенні позову слід відмовити.

З урахуванням вище викладеного, а також враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору та в задоволенні позову було відмовлено, тому судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 141,259-265ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відмовити.

Судові витрати віднести за рухунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько