Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1375/17 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 52 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 285/1375/17 за позовом виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як органу опіки та піклування на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року, яке ухвалено суддею Михайловською А.В. у м.Новоград-Волинському,

встановив:

У квітні 2017 року виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідачів аліменти на користь дитини у розмірі по 900 грн. щомісячно з кожного, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом до її повноліття.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачі є батьками неповнолітньої ОСОБА_5, однак, покладених законом батьківських обов'язків вони не виконують. З 29.07.2015 року дитина перебуває на обліку відділу у справах дітей, як така, що проживає в сім'ї, що опинилася у складних життєвих обставинах. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками: вихованням дитини не займаються, не утримують її, не піклуються про стан здоров'я дитини, зловживають алкогольними напоями та ведуть аморальний спосіб життя.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року позовну заяву виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти на користь дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі по 900 (дев`ятсот) грн. щомісячно з кожного, починаючи з 10.04.2017 року до її повноліття, перерахувавши їх на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Попереджено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання дочки ОСОБА_5. Контроль за виконанням відповідачами батьківських обов'язків щодо виховання дочки покладено на Новоград-Волинську міську раду Житомирської області як орган опіки та піклування. У задоволенні решти частини вимог відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, виконавчим комітетом Новоград-Волинської міської ради як органом опіки та піклування подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, апелянт просить скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року, в частині попередження ОСОБА_2 та ОСОБА_3про необхідність зміни ставлення до дитини та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідачі не надали доказів того, що вони створили належні умови для проживання дитини, хоча протягом останніх трьох місяців вони неофіційно працюють та мають дохід, але з невідомих причин не зробили відповідних дій щодо облаштування житла та повернення дитини у сім'ю. Відповідачі продовжують свідомо нехтувати своїми батьківськими обов'язками. Крім того, ними не виконано рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, зазначені у протоколі від 07.04.2016 року, щодо необхідності негайного проходження курсу лікування дитини в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1. Апелянт зазначає, що судом також не взято до уваги той факт, що відповідачі не виконали свій обов'язок щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток та не створили належних умов для розвитку природних здібностей дитини.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Відповідачі заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з нормами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ст.164 СК).

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9,10).

Згідно висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради від 22.03.2017 року визнано доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів по справі відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).

Встановлено, що відповідачі належним чином не виконували своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, не забезпечили її достатнім харчуванням та належними умовами проживання, не займалися її розвитком.

Зазначене стало підставою для поставлення дитини на облік, як такої, що проживає в сім'ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що батьки свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками (а.с.27-33,35).

Малолітня ОСОБА_5 перебуває у КНЗ «Новоград-Волинська ЗОШ-інтернат І-ІІ ступенів», є ученицею 2-го класу.

Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини ОСОБА_5 має легку розумову відсталість (а.с.37).

Відповідно до листів КНЗ «Новоград-Волинська ЗОШ-інтернат І-ІІ ступенів» вбачається, що відповідачі періодично відвідують малолітню ОСОБА_5, приносять солодощі, батько купував теплий одяг (а.с.39,125).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі частково змінили своє ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дочки ОСОБА_5, почали цікавиться долею дитини, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 164 СК України визначено, що батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного суду України по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як визначено п.18 Постанови Пленума Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх осіб з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволення позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконання ними батьківських обов'язків.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ОО 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальність свої батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучені зі своєю матір'ю.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що відповідачі частково змінили своє ставлення до виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_5, стали цікавиться долею дитини, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачів батьківських права, зазначивши відповідні мотиви, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ними батьківських обов'язків.

Посилання представника позивача на неналежне виконання відповідачами своїх батьківських обов'язків після ухвалення рішення судом першої інстанції правового значення для вирішення даного не має, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, на момент його ухвалення.

Інші приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Перевіривши справу в повному об'ємі, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду та безпідставність приведених в апеляційній скарзі доводів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргувиконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як органу опіки та піклування залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 липня 2018 року.

Головуючий: Судді: