Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/7574/17

Провадження №22-ц/778/2486/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року, повний текст якого складено 04 травня 2018 року, в складі судді Жупанової І.Б. в справі за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, в обґрунтування якого зазначала, що між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу від 22.08.2014 року №SAMDNWFD000 (далі - договір банківського вкладу). На підставі цього договору відкрито рахунок НОМЕР_1, тип рахунку «Стандарт», на який позивачем внесено грошові кошти. Договір банківського вкладу було укладено строком на 12 місяців, однак строк його дії щоразу після закінчення автоматично продовжувався на такий самий термін. На підтвердження факту укладання договору банківського вкладу позивач посилається на довідку відповідача від 28.07.2017 року 23:16 №R76VS46TRJ376H5F, в якій зазначений перелік договорів банківського вкладу, що були укладені між позивачем та відповідачем. В порядку досудового врегулювання спору представник позивача звернувся до відповідача листом від 10.11.2017 року, в якому заявив про не продовження терміну дії договору банківського вкладу та вимагав повернення банківського вкладу позивачу. Відповідач банківський вклад не повернув, у зв'язку із чим позивач вважає своє право порушеним та просить суд стягнути з відповідача вклад у розмірі 161289,44 грн.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 заявив про збільшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача банківський вклад у розмірі 171 519, 23 грн. В обґрунтування поважності причин не подання такої заяви на стадії підготовчого засідання представник позивача пояснив, що позивач дізнався про актуальний розмір банківського вкладу із довідки відповідача від 11.04.2018 року № D5JLQPU1DL5QC1L6, що надана представником відповідача лише 24.04.2018 року, а доступ у позивача до особистого кабінету у системі Приват 24 заблокований, тому він позбавлений був можливості збільшити розмір вимог раніше.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 банківський вклад у розмірі 171 519, 23 грн. згідно договору банківського вкладу від 22.08.2014 року №SAMDNWFD000.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2018 року стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 1 715, 19 грн.

Не погоджуючись із рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не надано оригіналу договору банківського кладу та оригіналу квитанції на підтвердження внесення грошових коштів. Рішення суду першої інстанції щодо виникнення у Банку зобов'язання про повернення коштів за договором банківського вкладу ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч.6 ст. 81 ЦПК України. Крім того, адреса позивача не відповідає адресі в комплексах Банку, фінансовий телефон не є телефоном стільникового оператора України, у зв'язку з чим, позивачу необхідно пройти повторну верифікацію в банку.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування зазначає наступне. Відсутність в матеріалах справи договору банківського вкладу та квитанції про зарахування коштів на депозитний рахунок не спростовує самого факту укладання цього договору та внесення коштів, оскільки ці обставини визнано відповідачем та підтверджуються матеріалами справи. У позивача відсутня можливість увійти в систему Приват24 та роздрукувати примірники договору банківського вкладу та квитанції про внесення коштів на депозитний рахунок, оскільки відповідач в односторонньому порядку обмежив доступ позивача у систему Приват24, чим позбавив останнього такої можливості ( а.с.76-105)

Позивачка та представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( а.с.109; 128).

Позивачка приймає участь в судовому засіданні через свого уповноваженого представника.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 22.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD000, тип вкладу «Стандарт», строк договору 12 місяців. На підставі договору банківського вкладу відкрито депозитний рахунок НОМЕР_1, на який позивачем внесено грошові кошти.

10.11.2017 року на адресу відповідача представником позивача направлено вимогу про повернення банківського вкладу. Відправка вказаного листа підтверджується описом вкладення до цінного листа та фіскальним чеком від 10.11.2017 року №0469. Згідно з інформацією, розміщеною на сайті Укрпошти, поштове відправлення №814 було вручено відповідачу 20.11.2017 року (а.с. 8-11).

Судом першої інстанції 16.03.2018 року в підготовчому судовому засіданні постановлена ухвала, якою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Згідно цієї ухвали, судом витребувано у відповідача і зобов'язано останнього надати у наступне судове засідання докази, а саме: 1) належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_1, на підставі якої було укладено договір банківського вкладу від 22.08.2014 року №SAMDNWFD000; 2) належним чином засвідчену копію договору банківського вкладу від 22.08.2014 року №SAMDNWFD000; 3) довідку відповідача про розмір банківського вкладу та нарахованих відсотків, їх капіталізації з моменту укладання договору банківського вкладу від 22.08.2014 року №SAMDNWFD000 по дату видачі відповідної довідки. Крім того, цією ж ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.04.2018 року (а.с. 34-35).

На виконання вимог вищезазначеної ухвали представником відповідача було надано до матеріалів справи довідку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 11.04.2018 року № D5JLQPU1DL5QC1L6, в якій міститься інформація про актуальний розмір банківського вкладу позивача, а саме: станом на 11.04.2018 року на рахунку НОМЕР_1 знаходиться 171519,23 грн. (а.с. 43).

З матеріалів справи вбачається, що інші документи, які були витребувані судом, відповідачем не надано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог та необхідності відновлення порушеного права позивача шляхом стягнення з відповідача суми банківського вкладу. Факт укладання договору банківського вкладу та внесення позивачем грошових коштів на депозитний банківський рахунок підтверджується довідками відповідача від 28.07.2017 року 23:16 №R76VS46TRJ376H5F та від 11.04.2018 року 16:46 № D5JLQPU1DL5QC1L6, які є належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (частини 1, 2 статті 1058 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Фінансовою послугою є операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на момент укладання договору банківського вкладу, було передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Обов'язок відповідача повернути позивачу банківський вклад на першу вимогу позивача підтверджується змістом положень ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на момент укладання договору банківського вкладу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що всупереч вищевказаним вимогам законодавства відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу банківського вкладу.

Згідно з положеннями ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт укладання договору банківського вкладу та внесення позивачем грошових коштів на депозитний банківський рахунок підтверджується довідками відповідача від 28.07.2017 року 23:16 №R76VS46TRJ376H5F та від 11.04.2018 року 16:46 № D5JLQPU1DL5QC1L6, які є належними та допустимими доказами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта що позивачем не підтверджено факт укладення договору банківського вкладу.

Твердження апеляційної скарги про те, що адреса ОСОБА_1 не відповідає адресі в комплексах Банку, фінансовий телефон не є телефоном стільникового оператора України, не є суттєвими та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова