Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 314/5019/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Капітонов Є.М.
Номер провадження 22-ц/778/78/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживачів, про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.08.2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 552/706916, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит на загальну суму 12817,07 доларів США до 26.08.2014 року зі сплатою 13.2 річних на умовах визначених кредитним договором з урахуванням договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14.04.2009 року, яким було встановлено строк користування кредитом по 24 серпня 2018 року. Згідно умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки комісії, виконати інші зобов'язання згідно умов договору.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав ОСОБА_3 кредит в сумі 12817.07 доларів США, проте, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 14.06.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 14236,87 доларів США, яка складається: 7601.29 доларів США - заборгованість за кредитом; 125.42 дол. США - заборгованість за процентами; 2121.79 дол. США - прострочені проценти, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди - 4388.37 дол. США, що станом на 14.06.2016 рік становить 109571.81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ «Креді Агріколь Банк», що є правонаступником АТ «Індустріально-Експортний Банк».

В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 27 серпня 2008 року Акціонерне товариство « Індустріально-Експортний Банк» та ОСОБА_5 уклали договір поруки № 195/2008 відповідно до умов якого поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед Банком за всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позову.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 552/706916 від 27.08.2008 року у сумі 9848,50 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди у сумі 4388,37 доларів США, що становить станом на 14.06.2016 року за курсом НБУ 109571,81 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5332,14 грн.

У вересні 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживачів про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що кредитний договір укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», кредит видано в порушення підзаконних нормативних актів, що визначають організацію бухгалтерського обліку та звітності, порядку видачі кредитів.

З урахуванням викладених обставин, просила суд визнати недійсним кредитний договір № 552/706916 від 27.08.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та АТ «Індустріально-Експортний Банк».

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 552/706916 від 27.08.2008 року в розмірі 9848 доларів США 50 центи, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди в розмірі 4388 доларів США 37 центів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» судові витрати у виді судового збору в розмірі 5332 грн. 14 коп.

В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» відмовити, а її зустрічну позовну заяву задовольнити.

Позивач, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з'явилася, від представника відповідача ОСОБА_7 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з тим, що він 18 липня 2018 року в 09-00 год. буде знаходитись у судовому засідання в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя, в якості представника в іншій справі.

Колегія вважає зазначене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_3 приймає участь в судовому засіданні через свого представника.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 в судове засідання призначене на 22 травня 2018 року на 17-20 год. вже подавав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з находженням його у відпустці. Розгляд справи, який було призначено на 22 травня 2018 року було відкладено.

Як вбачається з матеріалів справи, повістку про виклик в судове засідання до апеляційної інстанції, призначене на 18 липня 2018 року на 09-00 год. ОСОБА_7 отримав 22 травня 2018 року у суді апеляційної інстанції. У ОСОБА_7 не було ніяких клопотань перед апеляційним судом про призначення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з тим, що у нього в цей день призначена інша справ в іншому суді.

За таких обставин колегія суддів ухвалила визнати причину неявки в судове засідання ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_7 неповажною, оскільки у ОСОБА_7 була можливість завчасно повідомити апеляційний суд про призначення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України та вищезазначені обставини, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання, відмовивши в задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтовааність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту ПАТ «Креді Агріколь Банк», АТ «Індустріально-Експортний Банк» змінив назву на ПАТ «Креді Агріколь Банк».

27.08.2008р. між АТ «Індустріально-Експортний Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 552/706916, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на загальну суму 12817,07 доларів США (п.1.1 - Договору) зі сплатою 13.2 % річних строком до 26.08.2014 року.(а.с. 7-13).

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14.04.2009 року були внесені зміни до кредитного договору № 552/706916 від 27 серпня 2008 року, встановлено строк користування кредитними коштами по 24.08.2018 рік, а ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання повернути кредит згідно з графіком погашення кредиту ( а.с. 18-22).

Відповідно до умов Договору п.1.2. кредит надається на купівлю автомобіля Daewoo Lanos для особистих потреб. За умовами п.1.3. Договору Позичальник в день укладення Договору укладає договір поруки та договір застави автомобіля.

27.08.2008 між АТ «Індустріально-Експортний Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено договір поруки (а.с. 25-26).

Відповідно до підпунктів 1.1, 3.3.2 та 3.3.7 Кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язалась погашати суму кредиту (частину кредиту) в строки згідно умов цього Договору та сплачувати Банку нараховані проценти, зазначені у. п. 1.4.1 та у терміни зазначені у п. 2.4 цього Договору. Зобов'язана сплачувати проценти за користування кредитом в порядку визначеному 2.4 цього Договору, та повернути в повному обсязі кредит, сплатити нараховані проценти фактичний час його використання та можливі штрафні санкції, в порядку та на умовах визначених Договором.

Крім того, відповідно до пунктів 3.2.5, 3.2.6, 3.2.7 Кредитного договору Банк має право у разі недотримання Позичальником умов кредитного договору, у тому числі у разі несплати Позичальником заборгованості за кредитом (частиною кредиту) згідно: 1.1 цього договору та/або процентів за користування кредитом згідно з п. 2.4 цього Договору протягом 30 днів, Банк направляє Позичальнику письмове Повідомлення про наявність простроченої заборгованості). Якщо Позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому Вимоги Банком, не виконає вимогу про дострокове погашення, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням або зверненням стягнення на предмет застави у позасудовому порядку. Також Позивач має право пред'явити позов до суду про стягнення суми, якої не вистачає для погашення заборгованості, якщо виручена від реалізації заставного майна сума коштів недостатня для погашення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафів.

П.п. 5.2 п. 5 Кредитного договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, згідно цього договору, Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми заборгованості за цим договором за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до платіжного доручення №1 від 27.08.2008 (а.с. 6) та Меморіального ордеру №1 від 27.08.2008 р. (а.с. 6) Банк зобов'язання відносно надання кредиту виконав, надавши ОСОБА_3 кредит в сумі 12817.07 доларів США

Відповідно до інформації поданою УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_5 знятий з реєстрації в 2012 році у зв'язку зі смертю (а.с. 43, 61).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не виконувала умови кредитного договору належним чином.

За наданим банком розрахунком, станом на 14.06.2016 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 14236.87 доларів США, а саме: 7601,25 доларів США - заборгованість за кредитом, 125,42 доларів США - нараховані проценти, 2121,79 доларів США - прострочені проценти, 4388,37 доларів США - пеня за несвоєчасність погашення кредиту та процентної винагороди (а.с. 5).

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог, а саме стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 9848,50 доларів США та пені і процентної винагороди в розмірі 4388 доларів США 37 центів, суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки відповідач виконував обов'язки, покладені кредитним договором, неналежним чином, позивач має право на повернення коштів у судовому порядку.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вимог ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Вирішуючи спір, суд правильно визначив загальний розмір заборгованості, втім не навів усіх складових кредитної заборгованості.

Крім того, задовольняючі позов в частині стягнення пені в розмірі 4388,37 доларів США, суд не звернув уваги на наступне.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказану обставину, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі кредитного договору від 27.08.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит в іноземній валюті - доларах США.

Згідно з пунктом 5.2 зазначеного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за його користування та комісій, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діяла у період , за який сплачується пеня (пеня сплачується в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату сплати).

Крім того, такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Таким чином, чинне законодавство не передбачає нарахування та стягнення відповідних штрафних санкцій в доларах США, у зв'язку із чим пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

За вказаних обставин, рішення суду згідно вимогами ст. 376 ЦПК України в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» пені в розмірі 4388,37 доларів США та стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 9848,50 доларів США необхідно змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» пеню в розмірі 109571,81 грн. та загальну суму заборгованості в розмірі 9848,50 доларів США, яка складається з: 7601,25 доларів США - заборгованість за кредитом, 125,42 доларів США - нараховані проценти, 2121,79 доларів США - прострочені проценти.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що свідчить свідоцтво по смерть серія НОМЕР_2 ( а.с. 61).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справ, якщо настала смерть фізичної особи або оголошення її померлою чи припинено юридичну особу, які були однієї із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_5 провадження у справі щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 552/706916 від 27.08.2008 року підлягає закриттю, оскільки судом першої інстанції встановлено відсутність правонаступників.

Доводи апеляційної скарги про те, що в зазначеному договорі відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення не заслуговують на увагу.

Між тим, укладаючи договір та підписуючи його 27 серпня 2008 року позивач за зустрічним позовом повністю погоджувалась з його умовами.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Зі справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту "Загальна вартість кредиту" та "Графік погашення кредиту", які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Апеляційний суд перевірив інші доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи ) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Окрім цього, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Право осіб, які беруть участь у справі, мати інформацію про час і місце судового розгляду справи, брати участь у судовому засіданні забезпечено ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 27 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи).

Порядок направлення та вручення повісток регулюється ст. ст. 74, 76 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції).

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5, 6 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Частинами 1, 2 статті 76 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції) передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідача та її представника ОСОБА_7, який брав участь у попередніх судових засіданнях на підставі договору про надання правової допомоги від 29 серпня 2016 року (а.с. 49-50, 51) у судове засідання призначене на 16 березня 2017 року.

На зазначені обставини посилається і ОСОБА_3 в апеляційній скарзі.

Натомість, судові повістки, на ім'я ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_7, на 16 березня 2017 року повернулись до суду з відміткою поштового відділення - «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 102-103, 105-106), що є неналежним повідомленням особи про судовий розгляд.

Наведені порушення норм процесуального права унеможливили для суду першої інстанції прийняти вірне рішення у справі, вказують на обов'язковість його скасування (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України) з ухваленням нового судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти за кредитним договором № 552/706916 від 27.08.2008 року Банк ОСОБА_3 не надавав та вона їх не отримувала не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються копією платіжного дорученням № 1 від 27 серпня 2008 року, копією меморіального ордеру № 1 від 27 серпня 2008 року про надання ОСОБА_3 коштів відповідно до п. 1.1 кредитного договору.

Зазначена обставина також підтверджується частковим виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору № 552/706916 від 27 серпня 2008 року щодо часткового погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, випискою з особового рахунку ОСОБА_3, договором про внесення змін та доповнень № 1 від 14 квітня 2009 року до Кредитного договору № 552/706916 від 27.08.2008 року, який був підписаний ОСОБА_3 майже ніж через 8 місяців, після укладення кредитного договору, а ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання повернути кредит згідно з графіком погашення кредиту, що також свідчить про отримання коштів ОСОБА_3, укладенням договору поруки між Банком та ОСОБА_5 № 195/2008 від 27.08.2008 року.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до акту про знищення № 1 від 03.01.2014 року на виконання вимоги НБУ № 601 від 08.12.2004 року були вилучені та знищені документи не внесені до Національного архівного фонду, зокрема, справи 2002-2009 років, в тому й числі кредитна справа ОСОБА_3 ( а.с. 129-131), що унеможливило надати Банком оригіналів вищезазначених документів.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2017 року у цій справі у цій справі скасувати. Прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3 виданий Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 05.02.2002 року) на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (, 01004 м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, п/р 0001 в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» МФО 300614) заборгованість за кредитним договором № 552/706916 від 27.08.2008 року в розмірі 9848 (дев'ять тисяч вісімсот сорок вісім) доларів США 50 центи, яка складається з: 7601,29 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 125,42 доларів США - нараховані проценти; 2121,79 доларів США - прострочені проценти, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди в розмірі 109571,81 грн.

Провадження у справі в частині позову Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_5 - закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3 виданий Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 05.02.2002 року) на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (, 01004 м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, п/р 0001 в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» МФО 300614) судовий збір в розмірі 5332,14 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживачів, про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.07.2018 року.

Головуючий

Судді: