АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/19149/17

Провадження № 22-ц/787/1200/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Куцоконь Ю.П.

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Брикса Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Тетяни Василівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав, зобов'язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав, зобов'язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.

29 грудня 2017 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради звернулися до суду з заявою про забезпечення позову у справі. Згідно з якої просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на адміністративно-торгове приміщення загальною площею 28,3 кв.м, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_4; заборонити суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб'єктам; державним та приватним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо адміністративно-торгового приміщення загальною площею 28,3 кв.м., яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_4, окрім внесення записів (змін до записів) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про накладення арешту та скасування рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Тетяни Василівни від 04 грудня 2017 року індексний №38490813; заборонити ОСОБА_4 чи будь-яким іншим фізичним або юридичним особам виконувати будівельні роботи щодо адміністративно-торгового приміщення загальною площею 28,3 кв.м., яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1, окрім будівельних робіт, пов'язаних з приведенням зовнішньої конфігурації цього приміщення відповідно до геометричних розмірів, що відображені в технічному паспорті інвентарний №769, виготовленому фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 станом на 13 вересня 2017 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2018 року вказану заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що з огляду на заявлені позивачем вимоги, та вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, вони не є співмірними та жодним чином невжиття таких заходів не впливає на істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зокрема зазначає, що в ухвалі судом першої інстанції не мотивовано, яким чином буде ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду за умови незастосування відповідних заходів забезпечення позову.

Вважає, що накладення арешту за позовною вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу є безпідставним, адже рішення суду про визнання договору недійсним не підлягає виконанню, що в свою чергу виключає побоювання можливого утруднення чи невиконання рішення суду. Стверджує про те, що вжитий судом захід у виді накладення арешту на адміністративно-торгове приміщення, обмежує її право власності на майно, адже, унеможливлюється реалізація нею законного права на розпорядження майном.

Щодо заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно адміністративно-торгового приміщення за позовною вимогою про скасування рішення про реєстрацію права власності на майно, вважає, що для скасування реєстрації права власності на дане приміщення достатнім є задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо нього.

Також, стосовно заборони виконувати будівельні роботи щодо адміністративно-торгового приміщення за позовною вимогою про зобов'язання ОСОБА_5 здійснити перебудову адміністративно-торгового приміщення, то вважає її передчасною. Вважає, що вжитим заходом забезпечення позову, суд першої інстанції вирішив питання позовної вимоги, яку фактично задовольнив.

Крім того вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позовних вимог є незаконними з огляду на те, що позивачем фактично оспорюються обставини, пов'язані із допоміжною спорудою (ганок) до основного приміщення, а заходи забезпечення позову поширюють свою дію на все адміністративно-торгове приміщення.

З цих підстав просила скасувати ухвалу Рівненського міського суду від 10.01.2018 та відмовити позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, в поданій заяві підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу.

Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. завчасно була повідомлена про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилась та причин неявки не повідомила, тому колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд за її відсутності.

Представник Управління ДАБК Рівненської міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав, зобов'язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.

29 грудня 2017 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради звернулися до суду з заявою про забезпечення позову у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2018 року вказану заяву про забезпечення позову задоволено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження обставин справи, наданих доказів та відповідає вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема : накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема «рішення Шмалько проти України, п. 43» зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України)

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління ДАБК звернулися до суду з позовом до відповідачів в якому зазначає про те, що ОСОБА_5 виконав будівельні роботи з реконструкції адміністративно-торгового приміщення загальною площею 28,3 кв.м, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1, без отримання відповідних дозвільних документів та протиправно заволодів земельною ділянкою, яка перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Рівне, розташованою під самочинно збудованим ґанком. Крім того, зазначає про те, що усвідомлюючи протиправність укладеного договору купівлі-продажу від 02.12.2017 №719, а також суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнучи настання протиправних наслідків, здійснив відчуження адміністративно-торгового приміщення, складовою частиною якого є самочинно збудований ганок.

Також в обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що впродовж останніх чотирьох місяців власники самочинно реконструйованого об'єкта будівництва адміністративно-торгового приміщення постійно змінюється, а також беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 на сьогодні не позбавлена можливості в будь-який момент це приміщення відчужити, переконані, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду.

З урахуванням встановлених обставин, враховуючи вимоги процесуального закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цілому прийшов до правильного висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову.Суд правильно покликається в ухвалі на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості чи утруднення виконання рішення у даній справі.

Однак, колегія суддів вважає, що в даному випадку накладення арешту на адміністративне-торгове приміщення загальною площею 28,3 м.кв., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 є зайвим та не співмірним поряд із застосованими іншими заходами забезпечення позову, оскільки унеможливлює власником використання належного їй майна, зокрема і за його цільовим призначенням.

Отже, висновки місцевого суду, щодо застосування арешту, не відповідають обставинам справи.

Достатніми для виконання рішення в даній справі в разі задоволення позову, є застосовані заходи забезпечення, щодо цього адміністративно-торгового приміщення загальною площею 28,3 м.кв., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, а саме в виді заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій та заборони власнику або іншим фізичним та юридичним особам виконувати будівельні роботи, недотримання чого саме й було підставою позову.

Колегія суддів, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування заходів у виді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно адміністративно-торгового приміщення, яку скаржник безпідставно пов'язує із позовною вимогою про скасування рішення про реєстрацію права власності на майно, та припускає, що для скасування реєстрації права власності на дане приміщення достатнім є задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо нього.

Також, стосовно заборони виконувати будівельні роботи щодо адміністративно-торгового приміщення, як захід забезпечення позову, який знову ж безпідставно пов'язано ОСОБА_4 з позовною вимогою про зобов'язання ОСОБА_5 здійснити перебудову адміністративно-торгового приміщення, та висновок про його передчасність, адже саме такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та може забезпечити захист законних прав та інтересів держави і суспільства та виключає можливість спричинення збитків.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Враховуючи викладене, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню в частині накладення арешту на адміністративно-торгового приміщення, а частині накладення заборон щодо реєстраційних дій та будівельних робіт її слід залишити без змін, оскільки в цій частині вона постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2018 року скасувати в частині накладення арешту на адміністративне-торгове приміщення загальною площею 28,3 м.кв., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4.

В решті ухвалу суду ( в частині накладених заборон щодо реєстраційних дій та будівельних робіт) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М.Ковальчук