Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 766/6161/17-ц

провадження № 61-26479ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Хайдарова І. О., від 12 грудня 2017 рокута постанову Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Приходько Л. А., Бездрабко В. О., Кузнєцова О. А., від 14 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С.

Скарга мотивована тим, що у провадженні зазначеного відділу перебувало виконавче провадження про стягнення з неї на користь публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 616 853 грн 53 коп. ПАТ «Банк Форум» було замінено у виконавчому провадженні його правонаступником - ПАТ «Кам'янське», яке 09 лютого 2017 року звернулося до державного виконавця про повернення виконавчого документу.

23 травня 2017 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, однак у порушення вимог частини третьої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час вчинення виконавчих дій, (далі - Закон), арешт з майна боржника, накладений у процесу виконання виконавчого документа, виконавець не зняв.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просила визнати бездіяльність державного виконавця щодо невинесення постанови про зняття арешту з майна боржника неправомірною та зобов'язати виконавця вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна, шляхом реєстрації припинення обтяження майна.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня

2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2018 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. та зобов'язано його винести постанову про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_4

Судові рішення мотивовані тим, що державний виконавець, при поверненні виконавчого документа за заявою стягувача ПАТ «Кам'янське», у порушення вимог частини третьої статті 37 Закону арешт з майна боржника

ОСОБА_4 не зняв, чим допустив своєю бездіяльністю порушення прав та законних інтересів останньої.

У касаційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що знаття арешту з майна боржника може унеможливити виконання ним обов'язку щодо сплати виконавчого збору у розмірі 10% від суми боргу, про стягнення якого державний виконавець виніс постанову в день повернення виконавчого документу стягувачу, а тому вважає дії виконавця правомірними та такими, що узгоджуються із законодавством про виконавче провадження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 616 853 грн 53 коп.

Постановою старшого державного виконавця від 09 жовтня 2015 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_4 та оголошена заборона на його відчуження.

23 травня 2017 року постановою державного виконавця замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «Банк «Форум» на його правонаступника - ПАТ «Кам'янський».

В той же день, 23 травня 2017 року, на підставі заяви стягувача

ПАТ «Кам'янське» державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 37 Закону.

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 26 червня 2017 року арешт на майно ОСОБА_4, накладений постановою від 09 жовтня 2015 року не скасовано.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 рокусторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За змістом частини третьої статті 37 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Установивши, що виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону - за письмовою заявою стягувача ПАТ «Кам'янська», однак при поверненні виконавчого документу державним виконавцем не було знято арешт з майна боржника ОСОБА_4, накладений постановою від 09 жовтня 2015 року, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про зобов'язання виконавця винести постанову про зняття арешту з майна заявника.

Доводи касаційної скарги про те, що зняття арешту з майна боржника може унеможливити виконання ним постанови від 23 травня 2017 року щодо сплати виконавчого збору у розмірі 1 161 685 грн 35 коп. є необґрунтованими.

Частиною третьою статті 40 Закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами

1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону),

11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом, яку державний виконавець виконує в порядку, встановленому цим Законом, на підставі якого арешт на майно ОСОБА_4 не накладався, а тому бездіяльність виконавця щодо зняття такого арешту, накладеного на підставі виконавчого документу, який повернуто стягувачеві за його заявою, є неправомірною.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня

2017 рокута постанову Апеляційного суду Херсонської області

від 14 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта