АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року м. Чернівці

справа № 722/734/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І. М., Кулянди М.І.

секретар Тодоряк Г. Д.,

розглянувши за відсутності учасників справу за позовом ОСОБА_1 до голови інвентаризаційної комісії по розподілу колективного майна колгоспу «Прогрес» Марчука Владислава Григоровича, Шебутинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області про зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13 червня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Римлянська Г. О.),

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до голови інвентаризаційної комісії по розподілу колективного майна колгоспу «Прогрес» Марчука В. Г., Шебутинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху, а ухвалою того ж суду від 13 червня 2018 року - визнано неподаною та повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилається на порушення норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не надано.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції з посиланням на норми статей 174 - 177 ЦПК України виходив з того, що позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір, у змісті позовної заяви відсутні: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо наявності зобов'язань у кожного із відповідачів на оприбуткування металевих ємностей, проведення їх оцінки та забезпечення ними майнових сертифікатів, зокрема, виходячи з чого позивач вважає, що дані дії зобов'язаний вчинити кожен із відповідачів щодо зазначеного в позовній заяві безгосподарного майна, в чому полягає порушення прав позивача кожним із даних відповідачів тощо; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо кількості та якісних показників зазначених у позові металевих ємностей; зазначення доказів на підтвердження звернення позивача до кожного із відповідачів з вимогою про оприбуткування металевих ємностей, проведення їх оцінки та забезпечення ними майнових сертифікатів, дати такого звернення та відмови кожним із відповідачів позивачу в задоволенні його вимог і дати такої відмови; зазначення доказів на підтвердження обов'язку кожного із відповідачів оприбуткувати металеві ємності, провести їх оцінку та забезпечити ними майнові сертифікати; зазначення доказів на підтвердження кількості спірних металевих ємностей, їх якісних характеристик; зазначення доказів на підтвердження факту перебування металевих ємностей на полі «Кутянські Балкани»; зазначення доказів на підтвердження того, що на даний час діє інвентаризаційна комісія по розподілу майна екс-колгоспу «Прогрес», с. Шебутинці Сокирянського району Чернівецької області і що зазначений відповідач Марчук В. Г. є головою даної комісії; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суд зазначив, що позивачем в установлений строк не виправлено недоліків позовної заяви, не сплачено у повному обсязі судового збору, а тому згідно зі статтею 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Проте з таким висновком погодитися неможна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З наведеного вбачається, що при перевірці законності ухвали про повернення позовної заяви підлягає також оцінці відповідності нормам цивільного процесуального законодавства й ухвала про залишення позовної заяви без руху.

Висновки суду першої інстанції щодо невідповідності позовної заяви вимогам статей 174, 176, 177 ЦПК України та невиправлення позивачем недоліків позовної заяви є помилковими та суперечать змісту позовної заяви та долученим до неї матеріалам.

Перевірку обґрунтованості заявлених вимог суд має здійснювати в ході розгляду справи після вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зазначені судом першої інстанції вимоги до змісту позовної заяви зводяться до покладення на позивача обов'язку доводити на стадії пред'явлення позову належність відповідачів, обов'язку дати детальну інформацію щодо різних аспектів та характеристик предмету спору, що законом не передбачено, оскільки ці питання можливо з'ясувати на відповідних стадіях розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції не звернув уваги та те, що у тексті позовної заяви є посилання на докази, зазначені у додатках до позовної заяви і що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Всі питання щодо наявності доказів, їх оцінка, належність і допустимість здійснюється судом за результатами розгляду справи.

Суд також безпідставно не взяв до уваги зміст заяви позивача, поданої на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, у якій він додатково обгрунтував заявлені ним вимоги, а також зазначив суми судових витрат, які позивач він поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; зазначив про те, що ним не подано іншого позову.

Помилковим також є висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява ОСОБА_1 містить три позовних вимог немайнового характеру, а відповідно має оплачуватися судовим збором саме за три вимоги.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивачем заявлено одну позовну вимогу - про зобов'язання відповідачів вчинити дії, а саме дії по забезпеченню майнових сертифікатів певним майном, шляхом їх оприбуткування за відповідною ціною.

Тому, оскільки указана вимога є по суті єдиною вимогою, то вона має оплачуватися судовим збором за ставкою, що передбачена для однієї позовної вимоги.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Зазначені судом першої інстанції вимоги до змісту позовної заяви ОСОБА_1 є надмірними й такими, що перешкоджають доступу до суду.

Отже, ухвала Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13 червня 2018 року про визнання позовної заяви ОСОБА_1 неподаною та її повернення постановлена з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, не враховує практики ЄСПЛ, а тому згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 4 частини 1 статті 379, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13 червня 2018 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Дата складення повної постанови - 31 липня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

М.І. Кулянда