П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа №559/2664/15-ц

Провадження №22-ц/787/948/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Ходак С.К.

Рішення суду першої інстанції ухвалене в м. Дубно

Рівненської області 15.03.2018 р. о 15 год. 03 хв.

Повний текст рішення складено: 20.03.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання:

учасники справи:

позивач Перший заступник прокурора Рівненської області (присутній прокурор);

відповідачі Дубенська міська рада (відсутній представник);

Управління економіки і власності Дубенської міської ради (відсутній представник);

ОСОБА_1 (відсутній);

представники учасників справи: позивача ОСОБА_2 ;

відповідача ОСОБА_1 адвокат Мацей Анатолій Михайлович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дубенської міської ради на рішення Дубенського міськрайонного суду від 15 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:
У жовтні 2015 року Перший заступник прокурора Рівненської області звернувся з позовом в суд до Дубенської міської ради, Управління економіки і власності Дубенської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення майна, визнання права власності. Позов обґрунтовано тим, що внаслідок оплатного відчуження майна колишнього військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 пожежного депо, що було Дубенській міській раді законодавчо заборонено, ОСОБА_1 протиправно набув на нього право власності.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, пред`явив зустрічний позов до Дубенської міської ради, Управління економіки і власності Дубенської міської ради, Першого заступника прокурора Рівненської області, яким просив визнати законним і не скасовувати п. 7 ч. 1 рішення Дубенської міської ради №2500 від 22.11.2013 року "Про внесення змін у додаток до рішення Дубенської міської ради №2083 від 25.01.2013 року "Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно, що підлягають приватизації в 2013 році шляхом продажу на аукціоні" в частині затвердження переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дубно, що підлягають приватизації в 2013 році, до якого включено пожежне депо загальною площею 293, 2 кв.м по АДРЕСА_1 ; визнати дійсним договір купівлі-продажу будівлі, що укладений 17.01.2014 року між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради та ОСОБА_1 , зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №95; визнати право приватної власності на пожежне депо загальною площею 293, 2 кв.м по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Позов мотивував тим, що він набув право власності на спірне нерухоме майно у спосіб та на підставах, що не заборонені законом, а саме відповідно до правочину. Тому відповідно до ч. 6 ст. 319, ч. 1 ст. 334 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вважав себе добросовісним набувачем пожежного депо.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15 березня 2018 року позов Першого заступника прокурора Рівненської області задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано пункт 7 ч. 1 рішення Дубенської міської ради №2500 від 25.01.2013 ркоу "Про внесення змін у додаток до рішення Дубенської міської ради №2083 від 25.01.2013 року "Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно, що підлягають приватизації в 2013 році шляхом продажу на аукціоні" в частині затвердження переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дубно, що підлягають приватизації в 2013 році, до якого включено пожежне депо площею 293, 2 кв.м по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу будівлі, що укладений 17 січня 2014 року між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради та ОСОБА_1 , зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №95.

В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Дубенської міської ради, Управління економіки і власності Дубенської міської ради, Першого заступника прокурора Рівненської області про визнання законним рішення, визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права приватної власності на будівлю залишено без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості первісного позову в частині визнання незаконним та скасування пункту 7 ч. 1 рішення Дубенської міської ради №2500 від 22.11.2013 року, а також визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної будівлі, адже саме рішенням органу міського самоврядування та оспорюваним договором порушено право власності територіальної громади на нерухоме майно.

Щодо зустрічного позову, то місцевий суд урахував обставини взаємовиключення вимог сторін, оскільки задоволення первісного позову унеможливлює задоволення зустрічного.

На рішення суду ОСОБА_1 та Дубенською міською радою подано апеляційні скарги, де покликалися на його незаконність та необґрунтованість, що полягають у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі вказував, що вимога прокурора про визнання незаконним і скасування пункту 7 ч. 1 рішення Дубенської міської ради №2500 від 22.11.2013 року не виникає із правовідносин, які належить вирішувати у порядку цивільного судочинства, а тому підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому посилався на правову позицію Верховного Суду, що висловлена у постанові від 26 січня 2018 року, щодо розгляду справи належним судом, який встановлений законом.

Вважав, що позовні вимоги прокурора підлягають до розгляду за різними видами судочинства, чим не додержано положення ст. 20 ЦПК України. Всупереч правилам ч. 4 ст. 56, ст. 185 ЦПК України суд був зобов`язаний повернути позовну заяву позивачу, а не відкривати провадження у справі.

Також, на його думку, в порушення вимог ч. 5 ст. 56 ЦПК України Дубенська міська рада не набула статусу позивача у справі, а, поготів, залучення цієї особи як відповідача є грубим порушенням процесуального законодавства.

Окрім того, спірне майно належить до комунальної власності, тобто інтереси держави жодним чином не порушуються. Тому звернувшись з позовом не в інтересах органу місцевого самоврядування, позивач порушив положення ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства. В той же час, суд не мав права розглядати дану справу.

З огляду на це підсумував, що лише Дубенська міська рада вправі звернутися до суду із позовом про захист комунальної власності, тоді як органи прокуратури можуть пред`явити позов виключно в інтересах територіальної громади через Дубенську міську раду.

З урахуванням викладеного просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийнявши нове про відмову у задоволенні позову Заступника прокурора Рівненської області.

Дубенська міська рада у своїй апеляційній скарзі не погоджувалася із рішенням суду в частині задоволення первісного позову, позаяк застосування судом норм Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" вказує лише про основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну. Тобто регулює лише питання передачі майна і не встановлює жодної прямої вказівки про заборону власнику майна, в т.ч. органам місцевого самоврядування, здійснювати правомочності з володіння, користування і розпорядження таким майном.

Покликається на вимоги ст. 319 ЦК України щодо права власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому вважає неправильними висновки суду щодо відсутності в органу міського самоврядування підстав для відчуження спірного об`єкта нерухомості. Більше того, відповідно до ст. 182 ЦК України, ст.ст. 2, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" позивач не надав суду відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які б свідчили про заборону відчуження пожежного депо по АДРЕСА_1 , а відтак за відсутності обтяжень власник був управі вчиняти будь-які дії стосовно свого майна, в т.ч. і його відчуження.

Зважаючи на наведене, просить скасувати рішення Дубенського міськрайонного суду від 15 березня 2018 року в частині задоволення первісного позову.

Таким чином, обидві апеляційні скарги вказують про межі їх розгляду лише в частині задоволених вимог первісного позову. В решті рішення суду першої інстанції не оскаржувалося.

У поданому відзиві Заступник прокурора Рівненської області, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. При цьому зазначав, що спірні правовідносини виникли із порушення права власності, а тому їх вирішення віднесено законом до цивільного судочинства. Абзац другий ч. 5 ст. 56 ЦПК України передбачає право прокурора пред`явити позов самостійно, набувши процесуальний статус позивача. Тому через порушення саме Дубенською міською радою прав своєї територіальної громади він змушений виступити як позивач.

Своїм відзивом на апеляційну скаргу Дубенської міської ради прокурор стверджував про хибність її доводів, оскільки спірне нерухоме майно відчуженню не підлягало, про що органу міського самоврядування було відомо. Об`єкт пожежного депо передавався безоплатно з державної у комунальну власність лише за умови використання його для потреб територіальної громади та неприйняття рішень про відчуження майна у приватну власність як це передбачено положеннями ст. 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності".

Подану 12 липня 2018 року заяву про визнання причин його неявки в судове засідання поважними і відкладення в зв`язку з цим розгляду справи на іншу дату представник ОСОБА_1 адвокат Мацей А.М. в засіданні апеляційного суду просив залишити без вирішення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1 та Дубенської міської ради, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційних скарг.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як правильно з`ясовано судом, рішенням Дубенської міської ради №1552 від 26.09.2008 року "Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Дубно об`єкта державного майна цілісного майнового комплексу військового містечка № НОМЕР_1 м. Дубно" погоджено прийняти у комунальну власність територіальної громади м. Дубно об`єкт державної власності майновий комплекс військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , що перебуває у віданні Міністерства оборони України. Пунктом 2 цього рішення орган міського самоврядування зобов`язався в подальшому не відчужувати зазначене майно, а використовувати його для забезпечення потреб територіальної громади м. Дубно (а.с. 7, т. 1). З додатку до рішення вбачається, що під порядковим номером 12 вказано про пожежне депо, 1925 року забудови, будівельним об`ємом 1042 куб.м (а.с. 8, т. 1).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №434-р від 22.04.2009 року "Про передачу майнового комплексу військового містечка № НОМЕР_1 у м. Дубні" прийнято пропозицію Міністерства оборони України та Дубенської міської ради про передачу у власність територіальної громади м. Дубно майнового комплексу військового містечка № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з умовою неприйняття Дубенською міською радою рішень, внаслідок виконання яких у подальшому може бути відчужено зазначений майновий комплекс (а.с. 9-11, т. 1). На виконання вимог даного розпорядження Уряду Дубенською міською радою прийнято рішення №446 від 16.07.2009 року "Про затвердження акта приймання-передачі військового майна цілісного майнового комплексу військового містечка № НОМЕР_1 та передано його безоплатно на баланс КП "ЖЕК №3" (а.с. 12, 13-21, т. 1).

Згодом 14 січня 2014 року за територіальною громадою м. Дубно в особі Дубенської міської ради зареєстровано право власності на нерухоме майно за №4236667 відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03.

22 листопада 2013 року органом міського самоврядування прийнято рішення №2500 "Про внесення змін у додаток до рішення Дубенської міської ради №2083 від 25.01.2013 року "Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно, що підлягають приватизації в 2013 році шляхом продажу на аукціоні", згідно з пунктом 7 ч. 1 якого пожежне депо загальною площею 293, 2 кв.м по АДРЕСА_1 , балансоутримувачем якого є КП "Дубенська ЖЕК №3", включено до переліку об`єктів нерухомого майна територіальної громади м. Дубно, що підлягають приватизації (а.с. 22-23, т. 1).

В подальшому, 17 січня 2014 року, між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу будівлі, за умовами якого продавець на підставі зазначених рішень органу місцевого самоврядування подав, а покупець купив будівлю пожежного депо загальною площею 293, 2 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с. 24, т. 1). Даний договір 17 січня 2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №95. Дані інформаційної довідки з цього Державного реєстру від 16.09.2015 року вказують, що право власності на пожежне депо зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03 (а.с. 32, т. 1).

Як обґрунтовано послався суд першої інстанції, відповідно до п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення питань щодо надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішення про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно з преамбулою Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" цей Закон визначає основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або ляхом обміну.

Норми ст. 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, передбачали безоплатну передачу об`єктів з державної у комунальну власність за умови взяття органами місцевого самоврядування зобов`язання використовувати за цільовим призначенням і не відчужувати в приватну власність, в тому числі військові містечка (майнові комплекси), інше нерухоме та окремо індивідуально визначене (рухоме) військове майно (крім усіх видів озброєння, бойової техніки та боєприпасів), яке вивільняється в процесі реформування Збройних Сил України та не включено до відповідного переліку військового майна, яке підлягає відчуженню.

Кабінет Міністрів України 17 жовтня 2007 року своїм розпорядженням №896-р затвердив Перелік нерухомого військового майна Збройних Сил, яке може бути відчужено, до якого не входить пожежне депо, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Окрім того, постановою Уряду №1282 від 29.08.2002 року затверджено Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, пунктом 3 якого встановлено, що військові містечка, інше нерухоме та рухоме військове майно, яке вивільняється в процесі реформування Збройних Сил і не планується до використання за призначенням, можуть передаватися безоплатно у комунальну власність у разі не включення до відповідного переліку військового майна, яке підлягає відчуженню.

Тому судом зроблено правильний висновок, що рішення Дубенської міської ради №2500 від 22.11.2013 року "Про внесення змін у додаток до рішення Дубенської міської ради №2083 від 25.01.2013 року "Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно, що підлягають приватизації в 2013 році шляхом продажу на аукціоні" в частині включення пожежного депо до об`єктів комунального майна, що підлягають приватизації у 2013 році, суперечить зазначеним вимогам закону.

Згідно із ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Обґрунтовано суд прийшов до висновку і про недійсність договору купівлі-продажу будівлі, що укладений 17.01.2014 року між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради та ОСОБА_1 , що зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №95.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин першої-третьої, п`ятої, шостої статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 2 своєї постанови №9 від 06.07.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ", вбачається, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцію України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших актів цивільного законодавства.

За таких обставин вірно судом визнано недійсним й оспорюваний договір купівлі-продажу.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин належать до застосування норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції правильно визнав незаконним та скасував оспорюване рішення органу міського самоврядування та визнав недійсним договір купівлі-продажу пожежного депо.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в решті рішення суду першої інстанції про відмову в поверненні пожежного депо до комунальної власності та визнання на нього права власності, а також зустрічному позові не охоплювалося доводами апеляційних скарг, тому в цій частині воно колегією суддів не переглядається.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість вирішення спірних прав та обов`язків в порядку цивільного судочинства, то апеляційний суд з ними погодитися не може. Так, даний спір виник із факту порушення цивільного права територіальної громади, де одним із порушників є фізична особа, а тому пов`язаний із їх судовим захистом виключно за правилами Цивільного процесуального кодексу України. При цьому адміністративне судочинство до розгляду цієї справи очевидно застосоване бути не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимноами.

Не заслуговують на увагу і аргументи ОСОБА_1 про відсутність у прокурора процесуального права вимоги. Так, згідно із абз. другим ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

За обставинами справи факт порушення прав територіальної громади відбувся саме в зв`язку з винними діями органу міського самоврядування, який через це і не може бути позивачем у справі. Тобто в цьому випадку лише прокурор вправі виступити як позивач і пред`явити позов на захист порушених прав власності.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З доводами ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права також не можна погодитися. Так, абз. другий ч. 2 ст. 376 ЦПК України вказує про те, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Між тим, на обґрунтування своїх тверджень відповідач не надав доказів про існування таких процесуально-правових дефектів. Не містять їх і матеріали справи, як не було їх здобуто й апеляційним судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спростовуються правильністю висновків суду і доводи апеляційної скарги Дубенської міської ради щодо права власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Не є правильними і аргументи автора скарги про неврахування судом положень ст. 182 ЦК України, ст.ст. 2, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є його ухвалення судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесені відповідачами судові витрати, пов`язані зі зверненням до апеляційного суду, відшкодуванню не підлягають, оскільки їхні апеляційні скарги колегією суддів відхиляються.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дубенської міської ради залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду від 15 березня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 02.08.2018 р. о 15 год. 15 хв.

Головуючий:

Судді: