АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Дніпро 17 липня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у листопаді 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.1-4/.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження доньки позивач та лікарі почали помічати відхилення у розвитку дитини, проте відповідач не звертав уваги на тривоги позивача, не брав фінансової участі у лікуванні дитини, фактично одразу після народження дитини перестав цікавитися її життям і подальшим розвитком. Рішенням суду від 18 травня 2011 року між сторонами було розірвано шлюб, та відповідач майже перестав бачитися з дитиною і брати хоча б якусь участь у її вихованні. На час розірвання шлюбу позивач і відповідач вже проживали окремо та дитини проживала разом з матір'ю й знаходилась на її утриманні. На теперішній час дитина є інвалідом підгрупи А. Відповідач ніякого зв'язку з дитиною не підтримує та участі у її вихованні не приймає, вкрай рідкі відвідини батька відбуваються як правило, коли відповідач перебуває в стані алкогольного або наркотичного сп'яніння, при цьому влаштовує сварки з позивачем, що негативно впливає на стан дитини. Батько дитини її вихованням не займається, не піклується про стан її здоров'я, йому невідомо про особливості потреб доньки, він не вникав в її режим прийому ліків та дієту, жодного разу не приходив на заняття до навчально-реабілітаційного класу, де навчається донька, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Матеріальну участь в утриманні дитини відповідач приймає лише періодично та після того, як позивач була змушена звернутися до суду із позовом про стягнення з нього аліментів, проте і після цього сплата аліментів відбувається нерегулярно і відповідач має велику заборгованість. Враховуючи наведене просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року заявлені позовні вимоги задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.104-109/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права /а.с.114-118/.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом не були враховані надані відповідачем пояснення під час розгляду справи, а саме про зміну місця проживання позивача, що позбавила його можливості спілкування з дитиною, оскільки теперішнє її місцеперебування йому не відоме. Щодо виниклої заборгованості по аліментам пояснив, що про рішення суду про їх стягнення, йому стало відоме лише в 2016 році на роботі та на той час вже існувала заборгованість по сплаті аліментів. Також посилається на те, що судом не досліджувалось його ставлення до дитини, та дитини до батька, що є недопустимим. Враховуючи наведені обставини просить рішення суду скасувати.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю дитини зазначена ОСОБА_3, батьком - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 24 від 10 січня 2007 року /а.с.5/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2011 року у справі № 2-3635/11 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Із рішення суду вбачається, що на час винесення рішення сторони проживали окремо /а.с.9/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року у справі № 2-6094/11 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі /а.с.10/.

Дитина ОСОБА_4 є дитиною інвалідом, що підтверджується посвідченням від 17 січня 2011 року, медичним висновком № 39 на дитину-інваліда, висновком консультанта дитячого лікаря-психіатра, з діагнозом: дитячий аутизм з якісними порушеннями реципрокної соціальної взаємодії, комунікації, стереотипними формами поведінки і когнітивною недостатністю.

Крім того, дитина з народження спостерігається в КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2», перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: F 84.0; мінімальна мозкова дисфункція; пієлоектазія; затримка розвитку мовлення; функціональне порушення травлення; дискінезія жовчовивідних шляхів; вроджена лактазна недостатність; панкреатопатія; пупкова грижа; вальгусна деформація нижніх кінцівок; плоско-вальгусні стопи. Гастроентерологом рекомендована безлактозна дієта на постійній основі. Дитина потребує ліки: мамалак постійно, креон постійно, холосас 2 рази на рік протягом 1 місяця.

Згідно довідки про склад сім'ї від 17 листопада 2016 року, ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1

З характеристики на вихованку навчально-реабілітаційного класу Дніпропетровського обласного методичного психолого-медико-педагогічного центру ОСОБА_4, з довідки практичного психолога ОСОБА_5 вбачається, що мати дівчинки приділяє достатньо уваги вихованню, корекційному навчанню дитини. Крім того позивач звільнилася з посади вчителя української мови КЗОСЗШ № 10 та влаштувалася вихователем в ДНЗ № 340 комбінованого типу до групи ЗПР з метою нагляду за дитиною та її соціалізації. Емоційно дівчинка залежить від емоційного стану мами. Так як батько в родині відгородився від ситуації, не підтримував ані матеріально, ані емоційно, це привело до виснаження мами. В зв'язку з тим у Влади погіршився психоемоційний стан. Остаточно розірвавши контакт з батьком, мати стала емоційно врівноваженішою, що відразу посприяло покращенню психоемоційного стану Влади, що помітили всі фахівці, які працюють з дівчинкою.

З характеристики дитини, наданої вчителем дефектологом ОСОБА_6, КЗО «Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр «Шанс» ДОР», вбачається, що батько ніколи не спілкувався з вчителями щодо успішності та виховання дитини, оформленням щорічної документації, потрібної для навчання у закладі, займається мама.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року у справі № 200/22285/16, яке набрало законної сили 24 березня 2017 року, збільшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4. Ухвалено з дня набрання рішенням законної сили стягувати з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судовому рішенні встановлено, що у відповідача не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини, чого останній не робить, маючи заборгованість по аліментах.

Згідно довідки від 14 вересня 2017 року, наданої державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Перелигіною А.В., розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2017 року становить 39 645,59 грн.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків складається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом наведених правових норм ухилення від виконання зобов'язань батьків по вихованню дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Задовольняючи позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої доньки ОСОБА_4, не спілкується з нею та не виявляє будь-якого інтересу до її внутрішнього світу, не дбає про стан її здоров'я та не цікавиться ним, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки.

Дослідивши обставини по справі та враховуючи наведені норми закону колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька слід застосувати до відповідача по відношенню до його неповнолітньої дитини, оскільки це викликано необхідністю.

Доводи апеляційної скарги відносно зміни місця проживання позивача разом з дитиною колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься довідка про склад сім'ї від 17 листопада 2016 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_4 проживають за постійною адресою АДРЕСА_1 починаючи з 17 листопада 2009 року та по день пред'явлення позову.

Будь-яких доказів на підтвердження зміни місця проживання позивача з дитиною відповідачем надано не було.

Щодо тверджень про те, що судом не досліджувалось ставлення відповідача до дитини колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки під час ухвалення оскаржуваного рішення судом були досліджені характеристики з місця навчання дитини, з яких встановлено, що вихованням дитини займається її матір, яка турбується про її психологічний стан, тоді як батько дитини не проявляв зацікавленості щодо її навчання та виховання та не відвідував дитину у навчальному закладі.

Так судом було встановлено, що позивач будучи матір'ю неповнолітньої доньки, виконує всі обов'язки пов'язані з розвитком і вихованням дитини, в свою чергу відповідач не бажає виховувати та утримувати дитину. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки ОСОБА_4, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує її матеріально.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини».

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Переглядаючи оскаржуване рішення в апеляційному порядку колегія суддів виходить з того, що дитина ОСОБА_4 є дитиною особливою, їй діагностовано аутизм, сприйняття світу вона здійснює виключено через контакт з матір'ю та її психоемоційний стан. З матеріалів справи вбачається, що контакт з батьком у дитини відсутній та відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною - не цікавиться її станом здоров'я, не надає матеріальної підтримки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та з урахуванням як найкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню.

За вказаних обставин доводи відповідача про неналежну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідач не надав.

Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта