Провадження №: 2/755/851/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гончарука В.П.

за участі секретаря - Краснової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нерухомим майном , -

учасники справи: позивач - ОСОБА_1;

представник позивача :ОСОБА_3;

представники відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нерухомим майном. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

у користування позивача ОСОБА_1 виділити ізольовану житлову кімнату площею 10,70 кв.м., прохідну кімнату площею 18,20 кв.м. разом з балконом 2,0 кв.м., що відповідає її частці в праві власності.

у користування відповідача ОСОБА_2 виділити ізольовану житлову кімнату площею 12,0 кв.м. та вбудовану шафу площею 1,30 кв.м., що відповідає її частці в праві власності.

в загальному користуванні (в рівних частинах) залишити кухню площею 5,70 кв.м., вбиральню площею 0,90 кв.м., ванну кімнату площею 01,80 кв.м., коридор площею 4,80 кв.м.

відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у сумі 3 333,51 грн., заподіяну відповідачем під час чинення перешкод у користуванні квартирою.

Свої вимоги мотивувала тим, що її належить на праві власності 2/3 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником спірної квартири є відповідач ОСОБА_2, якій належить 1/3 частка даної квартири. До моменту смерті батька позивача ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у спірній квартирі проживали батько позивача та відповідач, яка і на разі зареєстрована у квартирі має одноосібний доступ до житлового приміщення та користується квартирою на власний розсуд. Враховуючи те, що позивач не має свого особистого житла та зі своєю сім'єю проживає в одній кімнаті двокімнатної квартири, що належить на праві власності в рівних частках її чоловікові та свекрусі, у зв'язку з чим не має можливості скористатися свої правом користування своїм майном. Крім того, після смерті батька позивача, відповідач одразу змінила замок від вхідної двері, забрала ключі від спірної квартири та правовстановлюючі документи і відмовила в законному праві користування часткою майна, мотивувала тим, що вона бажає проживати в квартирі сама. Після неодноразових домовленостей з відповідачем та його представником про порядок користування квартирою згоди не досягнуто.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у змісті заяви про уточнення змісту позовних вимог та відповіді та відзив. Додатково пояснили, що відповідач порушує законні права та інтереси позивача у користуванні її власністю, оскільки 2/3 частки квартири належить позивачу на праві приватної власності однак користуватися нею не має змоги, у зв'язку з протиправними діями відповідача.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2017 року виданого Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-266 та витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 85705203 від 24.04.2017 року.

А також позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, відповідно Договору міни квартир, посвідченим, посвідченим 08.09.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф. та витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 96764614 від 08.09.2017 року

Відповідачу ОСОБА_2 належить 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2017 року виданого Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В.

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Як встановлено при розгляді справи та підтверджується поясненнями сторін по справі, вспірній квартирі АДРЕСА_1 на даний час сторони не проживають.

Крім того позивач в судовому засіданні пояснила, що спірну квартиру вона здавала в оренду третім особам та на отримані кошти відновлювала її стан та сплачує заборгованість за коунальні послуги, тим самим самостійно встановила порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

В свою чергу звертаючись з даним позовом до суду позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що після смерті її батька, відповідач одразу змінила замок від вхідної двері, забрала ключі від спірної квартири та правовстановлюючі документи і відмовила в законному праві користування часткою майна, мотивуючи тим, що вона бажає проживати в квартирі сама, однак в ході судового розгляду було встановлено, що позивач на час розгляду справи має доступ до спірної квартири та фактично спірна квартира перебуває в її оперативному користуванні.

Таким чином, доказів з приводу вчинення з боку відповідача перешкод у проживанні, користуванні та володінні квартирою, позивачем до суду не надано.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про власність", ст. 150 ЖК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов'язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю.

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У відповідності до наведених норм законодавства позивачі мають право на надання відповідачу у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нерухомим майном задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, що позивач не позбавлений права користування та володіння квартирою.

Щодо вимоги позивача про відшкодувати матеріальної шкоди у сумі 3 333,51 грн., заподіяну відповідачем під час чинення перешкод у користуванні квартирою, то дана вимога також задоволенню не підлягає, оскільки стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задовленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нерухомим майном - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено до 2 липня 2018 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_2, тел.. НОМЕР_3 ІПН НОМЕР_1

Відповідач -ОСОБА_2 адреса проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: