Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 733/237/16-ц

провадження № 61-9246св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: редакція газети «Ічнянська панорама», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2016 року у складі судді Овчарика В. М. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Бобрової І. О., Острянського В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до редакції газети «Ічнянська панорама» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2016 року до участі у вказаній справі, як співвідповідачів залучено

ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року до участі у розгляді справи як співвідповідача залучено

ОСОБА_6

Позовна заява мотивована тим, що у газеті «Ічнянська панорама» у НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_2 року була опублікована неправдива та провокаційна стаття, підготовлена від імені жителів с. Парафіївки, під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», у якій зазначено, що «ОСОБА_2 робила все для того, щоб якомога краще облаштувати свій кабінет і приміщення селищної ради. ОСОБА_2 безпідставно демонтувала металеві огорожі навколо будинку культури і обеліску та вивезла їх у невідомому напрямку. ОСОБА_2 мала б використати на ремонт обеліску хоча б частину коштів, отриманих від спонсорів, а витратила їх на облаштування селищної ради. ОСОБА_2 обманула виборців, бо Парафіївська лікарня втратила районний статус. ОСОБА_2 обіцяла побудувати баню та відкрити в селищі майстерні з ремонту взуття, годинників і побутової техніки, але цього не зробила. У селищі ставки поросли бур'янами, забруднені водоймища, у яких колись купались люди і біля яких були пляжі. Замість того, щоб облаштувати автостанцію, проти чого заперечував власник приміщення, вона перетворила приміщення на магазин зношеного одягу. У селищі відсутнє освітлення, за винятком кількох ліхтарів у центрі. Дванадцять років перебування її на посаді селищного голови зводяться до того, що вона лише отримувала грамоти від органів влади. Кругова порука, що існує у структурах усіх рівнів влади, не дає можливості простим людям змінити в с. Парафіївці ситуацію на краще, у зв'язку з чим вона надіслала до редакції газети текст спростування зазначеної статті, яке залишилося без виконання.»

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати зазначену інформацію такою, що містить недостовірну інформацію, не відповідає дійсності, принижує честь, гідність, а також ділову репутацію та зобов'язати редакцію газети «Ічнянська панорама» опублікувати у місячний строк текст спростування статті під назвою «Газета пішла на обман читачів», а також стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн та судові витрати.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано, що інформація, викладена у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», у реченні «Тринадцять років перебування на посаді селищного голови зводяться до того, що ОСОБА_2 отримувала грамоти від органів влади, у тому числі за часів президентства ОСОБА_7», опублікованій у НОМЕР_1 газети «Ічнянська панорама» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та шкодить діловій репутації ОСОБА_2 Стягнуто з редакції газети «Ічнянська панорама» на користь ОСОБА_2 100 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в оскаржуваній статті був викладений зміст заяви жителів с. Парафіївки, адресованої голові Ічнянської районної ради Чернігівської області, проте частина оприлюдненої інформації була надрукована з відмінностями, зокрема викладена у пункті 9 статті інформація не відповідала дійсності, принижувала честь, гідність, а також ділову репутацію. Належним відповідачем у цій справі є редакція газети «Ічнянська панорама», оскільки остання не процитувала заяву жителів с. Парафіївки у його дійсній формі,а зробила редагування його змісту, позбавивши конкретних фактів. Крім того, частина оприлюдненої інформації в оскаржуваній статті порушувала особисті немайнові права позивача, завдавала шкоди діловій репутації, тому суд стягнув з редакції газети «Ічнянська панорама» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 грн.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2016 року змінено в частині розміру моральної шкоди, стягнуто з редакції газети «Ічнянська панорама» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанцій мотивовано тим, що факти із заяви жителів с. Парафіївки від 28 квітня 2014 року та адресованої голові Ічнянської районної ради Чернігівської області були відтворені у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», однак, не дослівно. Тому, редакція газети «Ічнянська панорама» є належним відповідачем у справі. Крім того, апеляційний суд вважав обґрунтованим висновок суду про те, що пункт 9 вказаної статті був відредагований редакцією газети, його зміст відмінний від змісту заяви жителів селища і у надрукованій редакції є таким, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність, а також ділову репутацію ОСОБА_2 Апеляційний суд також погодився із висновкам суду про те, що інше редагування газетою статті у пунктах 1, 2, 3, 4, 5 є несуттєвими, в тому числі і щодо дати підписання заяви жителів села, оскільки не змінюють характеру викладеного у заяві жителів с. Парафіївки та не несуть у собі додаткової недостовірної інформації. Також, вимога ОСОБА_2 про спростування не містила даних, що стосувалась би факту поширення недостовірної інформації та способу її спростування.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розглядуцивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, суди не проаналізували викладену в статті інформацію, не перевірили її достовірність.

У лютому 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначили, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в газеті «Ічнянська панорама» за НОМЕР_1 була опублікована стаття під назвою «Жителі Парафіївки звинувачують ОСОБА_2, у якій зазначено, що «ОСОБА_2 робила все для того, щоб якомога краще облаштувати свій кабінет і приміщення селищної ради. ОСОБА_2 безпідставно демонтувала металеві огорожі навколо будинку культури і обеліску та вивезла їх у невідомому напрямку. ОСОБА_2 мала б використати на ремонт обеліску хоча б частину коштів, отриманих від спонсорів, а витратила їх на облаштування селищної ради. ОСОБА_2 обманула виборців, бо Парафіївська лікарня втратила районний статус. ОСОБА_2 обіцяла побудувати баню та відкрити в селищі майстерні з ремонту взуття, годинників і побутової техніки, але цього не зробила. У селищі ставки поросли бур'янами, забруднені водоймища, у яких колись купались люди і біля яких були пляжі. Замість того, щоб облаштувати автостанцію, проти чого заперечував власник приміщення, вона перетворила приміщення на магазин зношеного одягу. У селищі відсутнє освітлення, за винятком кількох ліхтарів у центрі. Дванадцять років перебування її на посаді селищного голови зводяться до того, що вона лише отримувала грамоти від органів влади. Кругова порука, що існує у структурах усіх рівнів влади, не дає можливості простим людям змінити в с. Парафіївці ситуацію на краще, у зв'язку з чим вона надіслала до редакції газети текст спростування зазначеної статті, яке залишилося без виконання.»

05 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася з листом до редакції газети «Ічнянська панорама» з вимогою опублікувати текст спростування вищезазначеного під назвою «Газета пішла на обман читачів».

12 травня 2016 року редакція газети «Ічнянська панорама» повідомила ОСОБА_2 про відмову задоволенні її вимоги від 05 травня 2016 року.

Згідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого

2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд, враховуючи встановлені обставини у справі, характер правопорушення, вимоги розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди не є співмірним завданій шкоді, тому його збільшено у межах заявлених позовних вимог до 500 грн.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, апеляційний суд виходив із того, що вимога останньої про спростування не містила даних, що стосувались би факту поширення недостовірної інформації та способу її спростування, оскільки судом визнано недостовірним тільки один відредагований пункт спірної статті, а спростування стосується всієї статті. Крім того, інше редагування газетою статті у пунктах 1, 2, 3, 4, 5 є несуттєвим, в тому числі і щодо дати підписання заяви жителів села, оскільки не змінюють характеру викладеного у заяві жителів с. Парафіївки та не несуть у собі додаткової недостовірної інформації.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк

С. Ф.Хопта