Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 566/1125/15-ц

провадження № 61- 5137св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року у складі судді Бандури А. П. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Григоренка М. П., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 березня 2008 року між ПАТ

КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_3, як власник картки зобов'язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами.

З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з

ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 60 739,47 грн за кредитним договором від 05 березня 2008 року, яка складається з: заборгованості за кредитом - 12 279,62 грн, заборгованості за процентами - 43 734,50 грн, нарахованої комісії - 1 356,80 грн, штрафів (фіксована частина та процентна складова) - 3 368,55 грн.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак ПАТ

КБ «ПриватБанк» звернулося до суду після спливу позовної давності, яку просив застосувати ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 30 червня

2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що строк дії платіжної картки закінчився в останній день березня 2010 року, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 19 вересня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили належним чином обставин справи та не взяли до уваги те, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, а відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір автоматично було пролонговано, оскільки жодна із сторін не заявила про свій намір його розірвати.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 22 лютого 2008 року ОСОБА_3 подав до ПАТ

КБ «Приватбанк» заяву для відкриття та обслуговування карткового рахунку.

На підставі цієї заяви 05 березня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрило ОСОБА_3 картковий рахунок з сумою кредитного ліміту 13 тис. грн та видало картку на 2 роки.

Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 26 червня 2015 року борг ОСОБА_3 становить 60 739,47 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 12 279,62 грн, заборгованість за процентами - 43 734,50 грн, нарахована комісія - 1 356,80 грн, заборгованість по судових штрафах -

3 368,55 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні

ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а. с. 28-29).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертоюстатті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України: від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада

2014 року № 6-167цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Згідно з пунктом 9.12 витягу із Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, якщо ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, вона автоматично пролонгується на такий же строк.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»,суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення статей 256, 261 ЦК України, дійшли правильного висновку, про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду, про застосування якого заявив відповідач, оскільки строк дії платіжної картки закінчився в останній день березня 2010 року, а з позовом ПАТ

КБ «ПриватБанк» звернулося 19 вересня 2015 року.

Доводи касаційної скарги про переривання строку позовної давності у зв'язку з тим що 28 квітня 2015 року банком на картковий рахунок ОСОБА_3 зараховано 43,20 грн, є безпідставними, оскільки вказане зарахування відбулося внаслідок списання ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів з іншої платіжної карти ОСОБА_3, тобто не свідчить про вчинення останнім дій на виконання свого обов'язку.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним відхилені.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 30 червня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк