Справа № 132/3014/17
Провадження № 22-ц/772/1214/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
01 серпня 2018 рокуСправа № 132/3014/17м. Вінниця
Судді Апеляційного суду Вінницької області
Справа № 132/3014/17
Провадження № 22-ц/772/1214/2018
Апеляційний суд Вінницької області в складі головуючого судді Рибчинського В.П., суддів Голоти Л. О., Шемети Т. М. залишив без задоволення апеляційну скаргу Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 березня 2018 року без змін.
При цьому колегія суддів зазначила, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що комісія з питань захисту прав дитини Калинівської РДА в повному обсязі вимоги п. 72 Порядку не виконала, оскільки на час проведення засідання не було проведено працівниками комісії обстеження житлово-побутових умов по місцю проживання як матері, так і батька, працівником комісії не було проведено бесіду з обома батьками, не відвідано їх за місцем проживання, не складено акт за формою згідно з додатком 9 до Порядку.
Окрім того колегія судді зазначила, що на день розгляду заяви ОСОБА_5 щодо визначення місця проживання дитини в судовому порядку розглядалась справа з аналогічними вимогами та спір вирішено: ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2018 року було затверджено мирову угоду по цивільній справі № 132/3118/15. За таких обставин орган опіки та піклування не повинен був приймати розпорядження № 44 від 24 лютого 2017 року про визначення місця проживання дитини, а припинити розгляд поданої йому заяви, що ним зроблено не було. Тому колегія суддів погодилась рішенням суду першої інстанції, яким визнано протиправним та скасовано рішення комісії Калинівської райдержадміністрації №2/1 від 21 лютого 2017 року про розгляд заяви ОСОБА_5 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 та розпорядження № 44 від 24 лютого 2017 року голови Калинівської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6.
Не можу погодитись із такою позицією апеляційного суду і вважаю що рішення першої інстанції підлягало скасуванню, а в задоволенні позову ОСОБА_7 до Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, ОСОБА_5, за участю третьої особи без самостійних вимог: Служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації про скасування рішення комісії Калинівської райдержадміністрації № 2/1 від 21.02.2017 року та розпорядження № 44 від 24.02.2017 року голови Калинівської райдержадміністрації, - слід було відмовити з наступних причин:
Як на підставу позовних вимог позивач ОСОБА_7 посилався на те, що при розгляді питання про визначення місця проживання дитини за заявою ОСОБА_5 відповідач Калинівська райдержадміністрація віднеслися до нього як батька дитини упереджено, встановили місце проживання дитини з матір'ю яка неналежно відноситься до виховання доньки, неодноразово залишала її в становищах, які загрожували життю дитини. Також позивач зазначив, що на час звернення з цим позовом в суді розглядається спір про визначення місця проживання дитини, тому оскаржувані ним висновок та рішення підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок та рішення органу опіки та піклування, а саме рішення комісії з питань захисту прав дитини Калинівської райдержадміністрації № 2/1 від 21.02.2017 року та розпорядження № 44 від 24.02.2017 року голови Калинівської райдержадміністрації, - є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини ОСОБА_6, ці акти не порушують прав та обов'язків жодного з батьків чи дитини.
Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов'язковий характер.
Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування Калинівської райдержадміністрації, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини.
Статтями 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.
Спір про визначення місця проживання малолітньої дитини був вирішений судом: Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у складі Ан О. В. було за результатами розгляду спору, про вирішення якого ОСОБА_7 звернувся 10.11.2015 року, затверджено мирову угоду сторін, якою визначено місце проживання дитини з батьком ОСОБА_7 та порядок спілкування матері ОСОБА_5 та бабусі з дитиною ОСОБА_6. Ухвала набрала законної сили 15.03.2018 року (а.с. 203-206)
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул'янов проти України)).
Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Матеріали справи свідчать про те, що рішення комісії з питань захисту прав дитини Калинівської райдержадміністрації № 2/1 від 21.02.2017 року та розпорядження № 44 від 24.02.2017 року голови Калинівської райдержадміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_6 є лише доказом у цивільній справі при вирішення спору про визначення місця проживання дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.
З урахуванням викладеного, вимога про визнання незаконним та скасування рішення комісії з питань захисту прав дитини Калинівської райдержадміністрації № 2/1 від 21.02.2017 року та розпорядження № 44 від 24.02.2017 року голови Калинівської райдержадміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_6, не може бути самостійним способом захисту, такий висновок не є обов'язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований судом, він не порушує прав та обов'язків жодного з батьків, а може бути лише доказом, якому, суд при розгляді справи наддасть оцінку, та погодиться чи не погодиться з ним.
Тому в задоволенні позову ОСОБА_7 слід було відмовити.
Суддя підпис Т. М. Шемета
З оригіналом згідно:
Головуючий суддя В. П. Рибчинський