Провадження № 2/760/5880/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРЇНИ

16 липня 2018 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання постанови державного виконавця в частині розміру стягнення виконавчого збору неправомірною, -

В С Т А Н О В И В:

31.10.2017 ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_2, звернулася до Печерського районного суду м. Києва з заявою, в якій просить визнати неправомірною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Махової Д.А. від 29.09.2017 про відкриття виконавчого провадження № 54800701 в частині стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 в розмірі 1 096 365,89 грн..

22.01.2018 ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. дана справа була направлена за підсудністю до Солом'янського районного суду м. Києва відповідно до вимог ст. ст. 27, 31 ЦПК України.

09.07.2018 цивільна справа надійшла в провадження Солом'янського районного суду

м. Києва та 10.07.2018 передана судді Лазаренко В.В. в порядку, передбаченому ст. 14 ЦПК України.

Ознайомившись з матеріалами даної справи, вважаю, що вона не може бути прийнята до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, виходячи з наступного.

Статтею 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Разом з цим, з заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона подана в порядку ст. 387 ЦПК України (редакції, що діяла до 15.12.2017), тобто в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Про те, що дана заява подана в порядку оскарження рішення державного виконавця свідчить і прохальна частина заяви, в якій представник заявника просить визнати неправомірним та скасувати рішення державного виконавця.

Аналогічні висновки містяться і в постанові Апеляційного суду м. Києві від 20.12.2017, де зазначено, що порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, урегульований Розділом VII ЦПК України.

Отже, враховуючи, що дана заява подана представником заявника в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», то і при вирішенні питання щодо підсудності даної справи, суд повинен керуватися положеннями, передбаченими даним Розділом ЦПК України.

Пунктом 9 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, відповідно до ст. 477 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 478 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що заявник оскаржує дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа № 757/45410/15-ц від 07.08.2017, який був виданий Печерським районним судом м. Києва на виконання рішення Печерського районного суд м. Києва від 21.12.2016.

Таким чином, враховуючи, що справу, на виконання рішення в якій було відкрито виконавче провадження, в рамках якого представник заявника у даній справі оскаржує рішення державного виконавця, як суд першої інстанції розглядав Печерський районний суд м. Києва, то виходячи з положень ст. 478 ЦПК України, заява ОСОБА_1, подана в інтересах ОСОБА_2, щодо оскарження рішення державного виконавця підлягає розгляду Печерським районним судом м. Києва.

Виходячи з вищенаведеного, суддя приходить до висновку, що справа за заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, не може бути прийнята до провадження Солом'янським районним судом м. Києва, оскільки скарги на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців подаються до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, а тому справа має бути повернута до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 19, 30-32, 477-478 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті до провадження цивільної справи за заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання постанови державного виконавця в частині розміру стягнення виконавчого збору неправомірною.

Матеріали справи повернути до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Лазаренко