Справа № 458/468/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/1655/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Ф.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

05 липня 2018 року Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати у цивільних справах ОСОБА_1, перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Турківського районного суду Львівської області від 07 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 20 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу залишено без руху та апелянту надано строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, а саме десять днів для подання документа, що підтверджує сплату судового збору в сумі 10 855 грн. 83 коп. або подати відповідні підтвердження наявності обставин, визначених ст. 8 Закону України «Про судовий збір» для звільнення, відстрочення, розстрочення чи зменшення судового збору.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали без руху ОСОБА_2 отримала 19 червня 2018 року, однак у встановлений судом строк вимоги ухвали не виконала, судовий збір сплатила частково в розмірі 1156 грн. та подала клопотання про зменшення розміру судових витрат.

В клопотанні ОСОБА_2 посилається на те, що має на утриманні трьох малолітніх дітей, яких вона відповідно до чинного законодавства повинна щомісячно матеріально забезпечувати у розмірі не меншому половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та має єдиний дохід в розмірі допомоги при народженні дитини, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Турківської районної державної адміністрації №1995/0408 від 08.06.2018 року. Крім того, зазначає, що у неї відсутні будь-які збереження або майно, а тому майновий стан не дозволяє їй сплатити судовий збір.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про зменшення розміру судових витрат, суд вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити у звязку з наступним.

У справі «ОСОБА_3 проти України» (п. 31 рішення) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Також у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (п. 35 рішення) Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 ( 995_004 ) гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ( 980_086 ) (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67).

У рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року ( п. 22) Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 15 грудня 2017 року) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 у даній справі перебуває у процесуальному статусі відповідача, а не позивача, а також те, що остання не надала доказів, які підтверджують неспроможність сплати судового збору, що є відповідно до приведених норм закону правовою підставою для зменшення від його сплати, тобто не підтвердила наявність обставин, визначених ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у задоволенні клопотання про зменшення судових втрат слід відмовити.

Відповідно до положень ст.ст. 185, 357 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

У звязку з вищенаведеним, оскільки апелянтом вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк не виконані, недоліки скарги не усунуті, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру судових витрат.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Турківського районного суду Львівської області від 07 березня 2018 року вважати неподаною та повернути апелянту.

Копію ухвали разом із доданими до скарги матеріалами надіслати апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1