Справа № 376/420/18 Головуючий у І інстанції Віговський С. І.
Провадження № 22-ц/780/2713/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 05.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

(у порядку письмового провадження)

05 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Волохова Л.А. та Матвієнко Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення терміну навчання.

Мотивує позовні вимог тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 21 серпня 2002 року, від якого у них народився син - ОСОБА_4, який проживає разом з нею та з 01 вересня 2017 року навчається на першому курсі агробіологічного факультету денної форми навчання у Білоцерківському національному аграрному університеті зі строком навчання до 30 червня 2021 року.

Зазначає, що їхній син у звязку з навчанням потребує коштів на одяг, харчування, підручники, при цьому відповідач проживає окремо від неї та сина, офіційно не працює, на утримання сина матеріальної допомоги не надає, аліментів не платить та має заборгованість по їх сплаті.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на те, що судом належним чином не зясовано обставин справи, не враховано обовязків батьків щодо утримання дитини, крім того не погоджується з висновком суду щодо необґрунтованості позовних вимог, тому вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним залишити її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а також не доведено наявності у відповідача можливості сплати аліментів на користь повнолітнього сина.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, та відповідач, ОСОБА_3, перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК № 251826, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області від 21 серпня 2002 року, актовий запис № 71.

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-БК № 308203, зареєстроване відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області від 21 січня 2000 року, актовий запис № 13.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 2-1180/2002 року від 16 грудня 2002 року з відповідача, ОСОБА_3, на користь позивача, ОСОБА_2, стягувалися щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, починаючи з 06 грудня 2002 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказане підтверджується відповідним виконавчим листом по справі № 2-1180/2002 року, виданого Сквирським районним судом Київської області від 20 червня 2003 року.

09 грудня 2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виповнилося 18 (вісімнадцять) років, а відтак, у зв'язку із досягненням ним повноліття стягнення аліментів припинилося.

Повнолітній син, ОСОБА_4, з 01 вересня 2017 року навчається на першому курсі агробіологічного факультету денної форми навчання у Білоцерківському національному аграрному університеті. Термін навчання ОСОБА_4 у Білоцерківському національному аграрному університеті - до 30 червня 2021 року, що підтверджується довідкою Білоцерківського національного аграрного університету від 08 вересня 2017 року за № 303.

У матеріалах справи знаходяться: довідка Сквирського районного центру зайнятості за № 179 від 25 січня 2018 року, згідно якої позивач ОСОБА_2 станом на 25 січня 2018 року на обліку, як безробітна, в Сквирському районному центрі зайнятості не перебуває; довідка Сквирського управління соціального захисту населення Сквирської райдержадміністрації Київської області за № 563 від 21 грудня 2017 року згідно якої позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Сквирському управлінні соціального захисту населення і отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї, зокрема, на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 та ст. 142 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зі змісту ст. 182, ч.ч. 1, 2 ст. 199, ст. 200 СК України вбачається, що міра (розмір) участі батьків в утриманні дитини до досягнення нею повноліття та утриманням повнолітнього у звязку з продовженням навчання, - є рівною, оскільки не лише батько зобовязаний утримувати неповнолітню дитину та повнолітнього, який навчається, але такий обовязок покладається й на матір, можливість нею надавати утримання, при цьому необхідно враховувати : чи є реальна потреба повнолітнього, який навчається, у матеріальній допомозі на навчання; чи є можливість надання одному з батьків (зокрема, батькові) матеріальної допомоги повнолітньому, який навчається; чи є обставини, зазначені у ст. 182 СК України, які впливають на можливість надання допомоги повнолітньому, який навчається, а саме, наявність у платника аліментів інших дітей (п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України).

Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ за № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що, позивачка не надала суду достатніх доказів, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти та про потребу повнолітнього сина, який продовжує навчання, у наданні матеріальної допомоги батьками, зокрема, доказів вартості навчання, вартості підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо, та у висновку не доведено сукупності юридичних фактів, які є необхідним для ухвалення рішення про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладені у постановах

№ 6-186цс14 від 24 грудня 2014 року та № 6-1296цс15 від 24 лютого 2016 року.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд не взяв до уваги обовязку батьків по утриманню дитини та, що відповідач матеріально забезпечений, колегія суддів вважає такими, що не підтверджені жодними належними і допустимими доказами та не спростовують висновків суду у цій частині.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: