Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 725/2888/16-ц

провадження № 61-8424св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Першотравневого районного суду

м. Чернівці від 20 липня 2016 року у складі судді Войтун О. Б. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Міцнея В. Ф., Винту Ю. М., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся досуду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_3. У зв'язку з наявною сирістю на стінах його квартири хотів усунути причини перезволоження стін, пов'язані з проникненням до підвального приміщення, що примикає до його квартири. Проте він немає доступу до вказаного підвального приміщення, оскільки власник квартир АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 перешкоджає йому в цьому.

Посилаючись на вказані обставини, просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користування суміжним підвальним приміщенням шляхом надання вільного доступу до нього.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня

2016 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користування суміжним підвальним приміщенням, а саме надати йому вільний доступ до цього приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що права позивача як співвласника підвального приміщення порушені, оскільки ОСОБА_2 зайняв приміщення підвалу, зберігає там особисті речі та перешкоджає йому у вільному доступі до приміщення.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення районного суду є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, оскільки

ОСОБА_2 перешкоджає у доступі до підвального приміщення ОСОБА_1 для здійснення ремонтних робіт стіни підвалу суміжної з його квартирою.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, поданої представником

ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому суди попередніх інстанцій неповно з'ясували усі фактичні обставини справи, не дослідили і не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не звернув уваги на те, що він не перешкоджав позивачу у доступі до підвального приміщення, а позивач фактично намагається заволодіти приміщенням підвалу, яке займає ОСОБА_2

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, позивач є власником квартири АДРЕСА_3, а відповідач є власником нежилих приміщень стоматологічного кабінету в цьому ж будинку.

Відповідно до акта, складеного працівниками житлово-комунального господарства № 9 м. Чернівці, в підвальному приміщенні, яке примикає до квартири позивача та нежилих приміщень відповідача, останній зберігає належні йому матеріальні цінності (а. с. 39).

Згідно звіту про результати технічного обстеження приміщень квартири

АДРЕСА_3 однією з основних причин наявності сирості на стінах цієї квартири є неможливість здійснювати нагляд за технічним станом і обслуговування стіни між підвалом і квартирою зі сторони підвалу, утеплити її, і слідкувати за належною вентиляцією підвальних приміщень через відсутність вільного доступу до них, оскільки вони зачиненні іншим власником з квартири АДРЕСА_1 (а. с.4-10).

ОСОБА_2 не заперечував, що ключ від підвалу, що межує з квартирою

АДРЕСА_3 знаходяться у нього, він зберігає там свої особисті речі.

Частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим щодо допоміжних приміщень та приміщень загального користування у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, власникам квартир у таких будинках належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне. Електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв, тощо) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з частинами другої та третьої статті 10 цього ж Закону, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання елементів зовнішнього благоустрою, допоміжні приміщення окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 визначено, що відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

За змістом статті 1 Закону Законі України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Отже, сторони як власники квартир у будинку АДРЕСА_1 співвласниками підвального приміщення, що знаходиться в цьому будинку.

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ухвалюючи рішення у справі, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку згідно з положеннями статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року, підстави для його скасування відсутні, оскільки ОСОБА_2 зайняв приміщення підвалу, зберігає там особисті речі та перешкоджає ОСОБА_1 у вільному доступі до приміщення чим порушує права останнього як співвласника підвального приміщення.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Враховуючи те, що висновки апеляційного суду відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта