Справа № 211/1192/18
Провадження № 2/211/1144/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
27 липня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,
позивача - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ОСОБА_3 ради, третя особа: ОСОБА_4, про визнання права власності за набувальною давністю, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником частини квартири АДРЕСА_1. Співвласниками вказаної квартири є її донька ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_5 03 червня 1998 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак на її ім'я його видати неможливо, оскільки положення статті 529 ЦК 1963 р. не передбачало її право на отримання спадщини. Вважає, що до правової ситуації, яка склалася відносно частки квартири, можливо застосувати норми цивільного законодавства, які регулюють положення закону стосовно набувальної давності, оскільки з момент смерті бабусі вона відкрито користувалася власністю, проживала в квартирі, виконувала всі ремонті роботи та належно оплачувала всі витрати по утриманню квартири як власник, тобто відноситься до частки квартири, яка належала померлій ОСОБА_5 як до своєї власної. Тому просить визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності на частку, яка за життя належала ОСОБА_5.
Ухвалою суду від 28.03.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 05.05.2018 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про визнання права власності за набувальною давністю. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4.
Ухвалою суду від 07.06.2018 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ОСОБА_3 ради, третя особа: ОСОБА_4, про визнання права власності за набувальною давністю було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та її представник на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові, просили задовольнити вимоги в повному обсязі. На запитання суду позивач повідомила, що ОСОБА_5 є її бабусею по лінії матері, яка жива. Мати їй повідомляла, що вона написала відмову від спадщини на її користь, однак чи зверталась вона для цього до нотаріуса, позивач сказати не змогла.
Представник відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради в судове засідання не з'явився, до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого вказується на невірно обраний позивачем спосіб захисту, тому в задоволенні позову слід відмовити.
Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом належним чином про час та місце розгляду справи. Письмових пояснень щодо суті спору до суду не направила.
Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Як встановлено судом, на підставі свідоцтва № Д-744 про право власності на житло від 21.04.1995 р. ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.6 копія свідоцтва).
03 червня 1998 р. ОСОБА_5 померла (а.с.8 копія свідоцтва про смерть).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 листопада 2017 року, винесеної державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_6, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на її імя за законом після смерті 03 червня 1998 року ОСОБА_5 (а.с.5 копія постанови). В обґрунтування постанови зазначено, що відповідно до ст.ст. 529, 530 Цивільного Кодексу України від 16.07.1963 року ОСОБА_1 не являється спадкоємцем після смерті 03 червня 1998 року ОСОБА_5, так як відповідно вищезазначених статей онуки в коло спадкоємців не входили. Крім того, в постанові зазначено про те, що із заявами про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався.
Таким чином, судом встановлено, що після смерті 03.06.1998 року ОСОБА_5 із заявою про прийняття або відмови від спадщини її донька, тобто мати позивача, не зверталась, хоча, за повідомленням позивача, вона жива.
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
За нормами ст. 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.
Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.
Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги, тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки ОСОБА_1 при користуванні часткою квартири знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на неї, після смерті бабусі ні вона ні мати до 2017 року не зверталися до нотаріуса з приводу отримання спадщини, позивач звернулася лише в 2017 році, отримавши відповідну відмову. Тому факт проживання в квартирі, частка якої належить їй на праві власності, не дає право позивачу на застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 344 ЦК України.
Посилання позивача, що вона володіє частиною квартири, належної померлій ОСОБА_5, добросовісно та відкрито, а тому за нею слід визнати право власності за набувальною давністю, суд вважає безпідставними, оскільки позивач не довела підстав для визнання на нею права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, що є її процесуальним обов'язком.
При цьому суд враховує, що відповідач ОСОБА_4. є спадкоємцем спірного нерухомого майна після смерті матері, однак не скористалась своїм правом на отримання спадщини, тому враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Судові витрати відповідно до ст.. 141 ЦПК України віднести на рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.321, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -
в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.07.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко