Справа № 344/7157/18
Провадження № 2/344/3186/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

19 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що він разом з третьою особою ОСОБА_3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, та третьою особою ОСОБА_4, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, є співвласниками квартири № 61, що по вул. Героїв УПА, 2 в м. Івано-Франківськ. Разом вони володіють в рівних долях на праві спільної сумісної сласності вказаною квартирою відповідано до Свідоцтва про право власності на житло від 04.11.1999 року. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у даній квартирі з 08.09.2010 року, проте уже довгий час не з'являється та не проживає по місцю реєстрації у даній квартирі, а саме з 2013 року. ОСОБА_2 не бере жодної участі в утриманні квартири та в оплаті комунальних послуг. Під час останньої розмови, відповідач відмовився добровільно зняти себе з місця реєстрації, незважаючи на прохання. Його відмова у цьому питанні перешкоджає здійснювати власниками будь-які дії, які передбачають розпорядження своєю власністю квартирою. Також зазначає, що позивачу на даний час невідоме місце перебування відповідача. У зв'язку з тим, що відповідач більше п'яти років не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, його особисті речі там відсутні, оплату комунальних платежів він не здійснює, на думку позивача, відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, наявність його реєстрації за вказаною адресою спричиняє завищений розрахунок розміру комунальних послуг. Дані обставини суттєво порушують та обмежують права позивача як співвласника квартири, та позбавляють реалізації права на розпорядження своїм майном у зв'язку з неможливістю зняти відповідача з місця реєстрацї. На підставі наведеного просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1, який є також представником третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заслухавши позивача, та пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 04.11.1999 року, виданного Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних долях (а.с.7).

Відповідно до копії Довідки №02-02/00010 3198, виданої 25.05.2018 року КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», у квартирі АДРЕСА_3 з 08.09.2010 року зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зять). ОСОБА_3, (власник не зареєстрована) (а.с.8).

Як вбачається з копії заяви № 02-02/00014 від 24.05.2018 року, засвідченої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», заявники: ОСОБА_5, яка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, яка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4, стверджують, що ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9).

Відповідно дост.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідност. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що вона з 1983 року проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, та підтвердила ту обставину, що ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2013 року, його речей у квартирі вона не бачила.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як співвласник квартири, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача ОСОБА_2, який понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власниками та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №61 в будинку № 2 по вул. Героїв УПА в м. Івано-Франківськ.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265-268,280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщеннямзадовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 61 в будинку № 2, по вул. Героїв УПА, м. Івано-Франківськ.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 23 липня 2018 року.