Номер провадження: 22-ц/785/5296/18
Номер справи місцевого суду: 496/1665/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Гірняк Л.А.,

Суддів: Цюри Т.В., Сегеди С.М.,

при секретарі: Лопотан В.І.

Осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПРОЦЕДУРА:

30 травня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом та просила суд ухвати рішеннями, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, 148, та стягнути з відповідача на її користь дійсну вартість 1/2 частини спільного автомобіля марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644.

Вимоги мотивує тим, що 21.10.1989 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, у звязку з тим, що подружні стосунки між ними не склалися, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Перебуваючи у шлюбу, сторони придбали квартиру №4 по вул. Отамана Головатого (колишня назва Леніна), буд.148 у м. Біляївка Одеської області, вказану квартиру було оформлено на ім`я відповідача, також за спільні кошти було придбано два автомобілі: автомобіль марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобус марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску. Вказані автомобілі також зареєстровані на відповідача. Позивачка неодноразово пропонувала відповідачу добровільно виплатити їй вартість 1/2 частини квартири або переоформити на неї 1/2 частину вказаної квартири, проте відповідач відмовляється у добровільному порядку провести поділ квартири, також відмовляється компенсувати вартість належних їй часток транспортних засобів. У звязку з викладеним позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності на 1/2 частину квартири №4, що розташована за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, 148.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, дійсну вартість 1/2 частини спільного автомобіля марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1, в сумі 42276,50 грн. (сорок дві тисячі двісті сімдесят шість гривень пятдесят копійок).

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, дійсну вартість 1/2 частини спільного пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644, в сумі 205830 (двісті пять тисяч вісімсот тридцять) грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати по справі: судовій збір 4056,35 грн., витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи 3400 грн., а всього у розмірі 7456,35 грн.

В апеляційній скарзі заявник просить суд скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року в частині стягнення дійсної вартості ? частини автомобіля марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивач в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити рішенняБіляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись обєктивне, всебічне та повне дослідження всіх обставин справ, правильне застосування судом норм матеріального права та зазначає, що наведені доводи в апеляційній скарзі правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

В апеляційній скарзі заявник посилається нанеповне зясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема зазначає, що автомобілі є особистою власністю позивача та не підлягають розподілу.

При цьому зазначає, що 8 000,00 доларів США було отримано ним у борг з метою придбання зазначених транспортних засобів, але у звязку з неможливістю їх повернути, змушений був віддати пасажирський автобус марки «МАЗ» в рахунок боргу та переоформив його на кредитора.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається на те, що з 2012 року позивачка майже постійно мешкає за кордоном, абсолютно не цікавиться життям родини та їх шлюб носить суто формальний характер.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.1989 року та рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

За час сумісного проживання сторонами було придбано: квартиру №4 по вул. Отамана Головатого (колишня назва Леніна), буд. 148 у м. Біляївка Одеської області, згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.09.1995 року (а.с.8-9), яка була оформлена на ім`я відповідача та автомобілі марки: «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобус марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644, які були зареєстровані на ім`я відповідача ОСОБА_4, згідно відповіді з регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішній справ України №31/15-4406 від 28.08.2017 року та №31/15-5059 від 27.09.2017 року (а.с. 48-49, 55).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2017 року по справі призначена судова автотоварознавча експертиза на розгляд якої поставлені питання:

-яка ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153ATK000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1?

-яка ринкова вартість пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель - А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FA644?

Згідно висновку №СЕ-2511-2-929.17 судової автотоварознавчої експертизи від 27.11.2017 року (а.с.60-64), середня ринкова вартість автомобілю марки «TOYOTA CARINA», 1992 року випуску, номер шасі JT153АТК000023735, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 84553,00 грн. та середня ринкова вартість пасажирського автобусу марки «БАЗ», модель А079.25, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, номер шасі Y7FА644, становить 411660,00 грн.

ОЦІНКА СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі та заперечення на апеляційну скаргу, що містяться у відзиві Павлів о.Ф. перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що спірне майно придбане за час сумісного проживання подружжя та підлягає поділу в рівних частинах з врахуванням відчуження автомобілів відповідачем без згоди дружини та стягнув компенсацію в розмірі ? їх вартості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

тЗгідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положенням ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності.

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи з того, що спірне майно, придбане за час шлюбу, відповідач відчужив без згоди ОСОБА_5 та їх вартість встановлена експертизою, суд дійшов правильного висновку про поділ майна в рівних частинах.

З врахуванням вищезазначеного судова колегія приходить до висновку, що в силу ст.375 ЦПК України відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року, так як рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: Т.В. Цюра

ОСОБА_6