Справа № 522/2469/18
Провадження № 2/522/5271/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, в якому просили визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що співпозивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2 (яка є інвалідом 2 групи) та ОСОБА_3 (яка є інвалідом 3 групи) мешкали разом у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням виконкому ОМР № 522 від 30.07.2008 року будинок, у якому вони мешкали було визначено аварійним, він мав бути знесений, а його мешканці відселені із наданням іншого житла.

Рішенням Приморської РА ОМР № 1028 від 28.12.2009 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» у частині п. 3.4. було вирішене ОСОБА_2 та членам її родини ОСОБА_1, та ОСОБА_3 виділити трикімнатну квартиру № 80 загальною площею 92,38 кв.м. у будинку АДРЕСА_3.

У 2010 році ОСОБА_2 отримала від Приморської РА ВК ОМР ордер на житлове приміщення 008832 серія ПР на право зайняття жилого приміщення, що складається з 3 кімнатної ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_4, згідно до якого ОСОБА_2 та членам її родини ОСОБА_1, та ОСОБА_3 надавалося право на вселення до зазначеної квартири.

Одразу після отримання ордеру, ОСОБА_2 та члени її родини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вселилися до квартири.

Вказане вселення відбулося, навіть, до того, як будинок був офіціально введений до експлуатації та йому була присвоєна поштова адреса. Позивачі були змушені терміново вселитися, оскільки будинок, з якого їх відселяли за адресою: АДРЕСА_4 був непридатний для проживання взимку, а іншого житла в них не було. Станом на поточний час будинок № 16 зруйновано.

Проте, оскільки будинок № 7 був введений до експлуатації у лютому 2011 року, а ордер був виданий ОСОБА_2 та членам її родини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на початку 2010 року, враховуючи те, що ордер має строк дії 30 діб, у позивачів була об'єктивно відсутня можливість зареєструватися у наданої їм квартирі за новою адресою, використовуючи ордер на вселення.

Пізніше у 2012 році, у будинку за адресою: АДРЕСА_4 було організоване ОСББ «Пішонівське - 7», якому на баланс був переданий в цілому будинок, у якому мешкають позивачі.

Також, у позивачів відсутня можливість укласти договір найму квартири, оскільки будинок в цілому переданий на баланс ОСББ, у зв'язку із чим Приморська РА ОМР ухиляється від укладення договору найму, вказуючи на те, що квартира, у якій мешкають позивачі відсутня на балансі Приморської РА ОМР.

Позивачі в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про слухання справи без їхньої особистої участі, позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився про час та місце судового засідання належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Надавав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачі вже фактично володіють правом користування.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, суд вважає позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Судом встановлено, що співпозивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2 (яка є інвалідом 2 групи) та ОСОБА_3 (яка є інвалідом З групи) мешкали разом у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням виконкому ОМР № 522 від 30.07.2008 року будинок, у якому вони мешкали було визначено аварійним, він мав бути знесений а його мешканці відселені із наданням іншого житла.

Рішенням Приморської РА ОМР № 1028 від 28.12.2009 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» у частині п. 3.4. було вирішене ОСОБА_2 та членам її родини ОСОБА_1, та ОСОБА_3 виділити трикімнатну квартиру № 80 загальною площею 92,38 кв.м. у будинку АДРЕСА_3.

У 2010 році ОСОБА_2 отримала від Приморської РА ВК ОМР ордер на житлове приміщення 008832 серія ПР на право зайняття жилого приміщення, що складається з 3 кімнатної ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_3, згідно до якого ОСОБА_2 та членам її родини ОСОБА_1, та ОСОБА_3 надавалося право на вселення до зазначеної квартири.

Одразу після отримання ордеру, ОСОБА_2 та члени її родини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вселилися до квартири.

Вказане вселення відбулося, навіть, до того, як будинок був офіціально введений до експлуатації та йому була присвоєна поштова адреса. Позивачі були змушені терміново вселитися, оскільки будинок, з якого їх відселяли за адресою: АДРЕСА_4 був непридатний для проживання взимку, а іншого житла в них не було. Станом на поточний час будинок № 16 зруйновано.

Проте, оскільки будинок № 7 був введений до експлуатації у лютому 2011 року, а ордер був виданий ОСОБА_2 та членам її родини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на початку 2010 року, враховуючи те, що ордер має строк дії 30 діб, у позивачів була об'єктивно відсутня можливість зареєструватися у наданої їм квартирі за новою адресою, використовуючи ордер на вселення.

Пізніше у 2012 році, у будинку за адресою: АДРЕСА_4 було організоване ОСББ «Пішонівське - 7», якому на баланс був переданий в цілому будинок, у якому мешкають позивачі.

Також, у позивачів відсутня можливість укласти договір найму квартири, оскільки будинок в цілому переданий на баланс ОСББ, у зв'язку із чим Приморська РА ОМР ухиляється від укладення договору найму, вказуючи на те, що квартира, у якій мешкають позивачі відсутня на балансі Приморської РА ОМР. Згідно ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу України, користування житловим приміщенням в будинках державного та суспільного житлового фонду здійснюється за договором найму житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, оскільки позивачі проживали разом у вказаній квартирі, спільно вели у ній домашнє господарство, мали взаємні права та обов'язки - вони набули права користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ч. 1 ст. 106 ЦК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Проте, позивачі не можуть належним чином у повному обсязі користуватись даною квартирою, у тому числі належним чином оплачувати комунальні послуги, іншим чином здійснювати права та обов'язки як користувача та наймача даної квартири з огляду на те, що з позивачем, як з наймачем, не укладено договір найму вказаної квартири та не відкрито на його ім'я особовий рахунок.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 6 ЖК України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

У відповідності до ч. ч. 1, 4, 5 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

У відповідності до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

При цьому згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням, а ототожнення факту реєстрації у житловому приміщенні із фактом проживання і пов'язування факту реєстрації у житловому приміщенні із правом користування ним є неприпустимими.

Така позиція повністю кореспондується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 30 січня 2013 року по справі № 6-125цс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1., п. п. 1, 5, 6 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, ч. 2 ст. 64 ЖК України передбачений такий спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів як визнання особи членом сім'ї наймача житлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 106 ЖК України, у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Таким чином, ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України прямо передбачено такий спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів як особи наймачем житлового приміщення замість померлого наймача, який був членом його сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу «Захист права власності».

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 369, 391 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Суддя: В.І. Загороднюк

18 липня 2018 року