Номер провадження 2/243/2467/2018
Номер справи 243/6793/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» серпня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

з участю: секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько - ОСОБА_3. Після його смерті залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку по АДРЕСА_1. Право власності на будинок підтверджується Договором купівлі - продажу від 12 квітня 1972 року реєстровий №2070, посвідчений Першою державною нотаріальною конторою, технічним паспортом виготовленим КП БТІ Слов'янської міської ради 28 лютого 2018 року №202/146-18.

На даний час він є єдиним спадкоємцем померлого батька.

15 березня 2018 року він звернувся до Другої Слов'янської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 березня 2018 року з тих підстав, що житловий будинок придбаний за Договором купівлі - продажу від 12 квітня 1972 року, знесений та на його місті у 1980 році побудований новий будинок, на який в свою чергу право власності не зареєстровано, тобто відсутній правовстановлюючий документ на будинок.

За життя спадкодавець не встиг відповідно до діючого законодавства зареєструвати своє право власності на вищезазначений будинок, але введення в експлуатацію житлового будинку умовою набуття права власності до 2004 року не було, що відповідало ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця.

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, на житловий будинок «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 65,8 кв.м.; житловою площею -29,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: погріб - «В», вбиральня, душ - «Г», огорожі №1, колодязю №2.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з'явився.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі Договору на надання юридичних послуг від 19 квітня 2018 року, Ордеру серії НОМЕР_2 від 20 липня 2018 року (а.с.27, 28, 31), у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. 06 серпня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.42).

Відповідач Билбасівська селищна рада Слов'янського району Донецької області явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Суду надано Заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, в якій Билбасівська селищна рада проти позовних вимог не заперечує (а.с. 41).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно дост.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3, виданим 13 лютого 2017 року Виконкомом Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області (а.с.9).

ОСОБА_3 є батьком позивача - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4, виданого Билбасівською селищною радою Слов'янського району Донецької області 24 травня 1971 року (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі - продажу від 20 квітня 1972 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в КП БТІ м. Слов'янська Донецької області (а.с. 11).

Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1ст. 1298 ЦК України Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена Другою слов'янською державною нотаріальною конторою (а.с. 39).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 243/3317/18 від 06 червня 2018 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 25-26).

У встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на житловий будинок під АДРЕСА_2, оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на ім'я спадкодавця на вказаний житловий будинок.

У зв'язку з цим, 15 березня 2018 року державним нотаріусом Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області, ОСОБА_5 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на житловий будинок під АДРЕСА_3 у зв'язку з тим, що право власності на будинок не зареєстровано (а.с.23).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 з наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Вказане також підтверджене і роз'ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті1296,1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299ЦК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, шляхом визнання прав.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті15та статті392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З Технічного паспорту на житловий будинок № 1747, складеного Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок «А-1», загальною площею - 65,8 кв.м, житловою площею - 29,3 кв.м, погріб - «В», вбиральня, душ - «Г», огорожа № 1, колодязь №2 (а.с.14-18).

Оскільки рік побудови будинку 1980, господарські будівлі та споруди побудовані також до 05 серпня 1992 року про що свідчить копія Технічного паспорту та Довідка КП БТІ м. Слов'янська то відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівельні споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19 березня 2013 №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України 24 травня 2001 № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001р.за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Отже, вищезазначений спадковий житловий будинок не можна віднести до категорії самочинних.

За життя спадкодавець не встиг, відповідно до діючого законодавства, зареєструвати своє право власності на вищезазначене нерухоме майно в КП «БТІ», але введення в експлуатацію житлового будинку умовою набуття права власності до 2004 не було, що відповідало ст.227 ЦК УРСР (редакція 1963 року).

Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті1296,1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті15 та статті392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 25, 328, 1216, 1222, 1225, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, громадянином України, уродженцем міста Словянська Донецької області, Паспорт серії НОМЕР_5, виданий 03 листопада 1999 року Слов'янським РВ УМВС України в Донецькій області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5, право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 65,8 кв.м.; житловою площею - 29,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: погріб - «В», вбиральня, душ - «Г», огорожі №1, колодязю №2, після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т. А. Хаустова