Ухвала

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 524/4488/17

провадження № 61-34960ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року, ускладі головуючого судді Андрієць Д. Д., на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року, у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченко О. О., за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та встановлення порядку користування спільним майном,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та встановлення порядку користування спільним майном.

Одночасно з позовною заявою представником позивача - ОСОБА_5 була подана заява про забезпечення позову, яку вона мотивувала тим, що з 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю. 29 листопада 2011 року між сторонами та ПАТ «Автокразбанк» було укладено попередній договір, згідно якого сторони зобов'язались укласти з банком договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в м. Кременчуці в строк до 28 березня 2012 року. Стороною у вказаному договорі виступала ОСОБА_4. 02 лютого 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, а 28 березня 2012 сторони по справі уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. На даний час шлюб між сторонами розірвано. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник спір щодо права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2. Оскільки ОСОБА_4 є титульним власником спірного майна, у ОСОБА_6 виникають реальні побоювання, що відповідач може самостійно відчужити спірну квартиру, що в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна 29772754, що належить на праві власності ОСОБА_4

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року залишено без змін ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_6 відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дотримався вимог пунктів 1, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», якими роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою позовним вимогам.

Суд першої та апеляційної інстанцій під час постановлення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову не зазначили ні доказів, ні обставин, з якими суд першої та апеляційної інстанції пов'язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та встановлення порядку користування спільним майном.

З позовною заявою до суду була подана заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком невиконання чи утруднення виконання ймовірного рішення суду у разі задоволення позову, оскільки майно, що є предметом спору, під час розгляду справи по суті може бути відчужене відповідачем.

Суди встановили, що відповідач, як власник спірної квартири, має можливість відчужити квартиру до вирішення позову, що може вплинути на порядок поновлення прав позивача та можливість виконання рішення суду. При цьому, враховано, що накладення арешту на нерухоме майно не перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 151 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду заяви) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду заяви) визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У відповідності до змісту пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У разі відчуження спірної квартири існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки зміна власника квартири ускладнить поновлення прав позивача (у випадку наявності підстав для їх захисту судом). При цьому, обставини придбання квартири за особисті кошти одного з подружжя (спростування презумпції спільності майна подружжя, придбаного у шлюбі) є предметом доказування при розгляді справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального законодавства вжиті заходи забезпечення позову, які є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділена правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень не вбачається порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що правильність застосування судами статей 151, 152 ЦПК України, 2004 року, не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_4 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та встановлення порядку користування спільним майном - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта