Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-2/12 Головуючий у 1-й інст. Гулак Н. А.
Категорія 30 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_3 та

Кам'янської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 березня 2014 року під головуванням судді Гулак Н.А.

у цивільній справі №2-2/12 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_5, Кам'янської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом. З урахуванням уточнень до позовних вимог просили стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 6 764,20 грн. та моральну шкоду у розмірі по 2 500,00 грн. з кожного. В обґрунтування заявлених вимог зазначали що, 31.08.2003 року о 17 годині на автодорозі «Виступовичі-М.Подільський» в районі с.Уланова Хмільницького району Вінницької області сталася ДТП, в ході якої керований ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1 зіткнувся з автомобілем «ВАЗ-21099» під керуванням водія ОСОБА_5, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Окрім того, внаслідок неможливості використовувати автомобіль за призначенням у звязку з пошкодженням, їм була спричинена і моральна шкода.

У квітні 2005 року Кам'янська сільська рада Кам'янець-Подільського району Хмельницької області звернулась до суду із зустрічним позовом. З урахуванням уточнень до зустрічного позову просила стягнути матеріальну шкоду у розмірі 58 466,00 грн., з урахуванням інфляційних процесів станом на липень 2011 року, яку просила стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно та понесені витрати на автотоварознавче дослідження і 3% річних із суми боргу в розмірі 4 742,70 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав що, автомобіль НОМЕР_2, яким в момент ДТП керував ОСОБА_5, знаходиться на балансі Кам'янської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області. Внаслідок отримання механічних ушкоджень під час ДТП сільській раді була спричинена матеріальна шкода.

У квітні 2005 року ОСОБА_5 також звернувся до суду із позовом. Просив стягнути з ОСОБА_3 витрати на лікування у розмірі 422,66 грн. та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку 7 000,00 грн. за спричинення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що під час ДТП, яка трапилася з вини ОСОБА_3, він отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого перебував на лікуванні та зазнав моральних страждань.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13 березня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_5, Кам'янської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено у звязку з недоведеністю.

У вересні 2017 року до суду із заявою про перегляд заочного рішення звернувся через свого представника ОСОБА_3. В обґрунтування поданої заяви вказував, що копію рішення отримав лише 21.09.2017. Крім того, судом під час розгляду справи не було витребувано даних щодо метеорологічних умов на день пригоди, не допитано свідків, понятих, позивача ОСОБА_4, експертів.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 26 березня 2018 року заяву представника позивача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову в повному обсязі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовільнити, а рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - залишити без змін. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку апелянта, в мотивувальній частині рішення немає жодного посилання на докази, які б спростували пояснення ОСОБА_3 і свідків з його сторони про те, що в момент зіткнення транспортних засобів керований ним автомобіль стояв на місці і не рухався. Слідова інформація, яка залишилась на обочині дороги від слідів юзу коліс автомобіля ОСОБА_3 з місця зіткнення до місця кінцевої зупинки, відображена на схемі до протоколу огляду місця події який проведений 31.08.2003 року слідчим Хмільницького РВ УМВС України у Вінницькій області з участю понятих. Однак експертам на дослідження такі матеріали не направлялись. Крім того, відображена на схемі до протоколу огляду місця ДТП інформація не містить відомостей про осип ґрунту на проїзній частині дороги, чим повністю виключаються підстави для визнання достовірними показів водія ОСОБА_5 про зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем ОСОБА_3 на проїзній частині дороги. Достовірність відображених у протоколі огляду місця ДТП та доданій до нього схемі відомостей про осип ґрунту та слідової інформації залишеної колесами автомобіля ОСОБА_3 з місця зіткнення до місця кінцевої зупинки не викликала сумніву ні в учасників процесу, ні у суду, однак ті матеріали на дослідження експертам направлені не були.

Крім того, на зазначене заочне рішення подано апеляційну скаргу також Кам'янською сільською радою, в якій порушується питання про скасування рішення в частині вимог за зустрічним позовом та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову. При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, в матеріалах справи мається достатньо доказів на підтвердження вини саме ОСОБА_3 у ДТП. Проте, суд на це уваги не звернув.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2003 року близько 16 год.30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2121, р.н.З125ЖИ, на автодорозі Могилів-Подільський-Бердичів, біля села Уланів Хмільницького району Вінницької області виїхав на полосу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем ВАЗ21099, р.н.03873ХІ під керуванням ОСОБА_5 За відсутністю складу злочину було закрито провадження у кримінальній справі, порушеній за фактом ДТП (т.1 а.с.227). Тобто, вина будь-кого із учасників ДТП іншим компетентним органом не встановлена.

В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що він рухався в напрямку с.Уланів. Оскільки погано працювали «западали» генератори щіток, вирішив заїхати на естакаду. По ходу руху автомобіля на обочині зустрічного руху побачив естакаду, на якій був автомобіль, та вирішив заїхати до нього. Пропустивши автомобілі, які їхали по зустрічній смузі, він звернув на обочину метрів за 40 до естакади, їхав по обочині. Коли перетинав осьову лінію, автомобіля на зустрічній полосі руху не бачив, коли вже був на обочині відчув удар, від якого задня частина його автомобіля була відкинута вліво, а автомобіль з яким відбулося зіткнення відскочив назад на проїжджу частину. Практично в момент зіткнення його автомобіль не рухався. Перетинав осьову в місці де суцільної лінії не було, була переривиста.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 пояснив, що він їхав зі сторони с.Уланів в напрямку Хмільника, швидкість руху приблизно 90 км/год.. Перед естакадою мало місце пониження дороги, а тому йому не було видно автомобіля «ВАЗ-2121», коли він почав виїжджати з пониження дороги нагору, спочатку побачив автомобіль КАМАЗ з причепом, який рухався по зустрічній смузі, сам він їхав по центру своєї смуги руху, та вже проминув кабіну автомобіля КАМАЗа, коли побачив, що із-за нього виїхав на його смугу руху автомобіль «ВАЗ-2121». Він натиснув на гальма, але відбулося зіткнення автомобілів. Зіткнення мало місце саме на проїжджій частині його смуги руху.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для задоволення позовів в даній справі немає.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст.440 ЦК (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) шкода заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Відповідно до ст.450ЦК України (який діяв на момент виникнення правовідносин) організація та громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищенню небезпекою для оточення, зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого. У такому ж порядку відповідають володільці джерел

підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії

кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про

відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам

підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них,

вирішується за правилами ст.440 ЦК: шкода, заподіяна

одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при

наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому

не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір

відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при

відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден

з них не має права на відшкодування.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК (в редакції на час постановлення рішення) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішення питання про те, невідповідність дій кого із водіїв-учасників ДТП Правилам дорожнього руху з технічної точки зору перебуває у причинному звязку із виникненням даної дорожньо-транспортної події потребувало спеціальних знань.

У зв»язку із цим судом проводились судові експертизи. У висновку комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 19.02.2014 р. експертом зазначено, що в категоричній формі неможливо вирішити питання, дії котрого з водіїв ОСОБА_3 чи ОСОБА_5, знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП.

Інших переконливих доказів, які б спростовували висновок експерта та підтверджували вимоги позивачів не надано.

Висловлені представником ОСОБА_3 заперечення не дають підстав сумніватися у правильності висновку експертизи.

За обставин, коли вина жодного із володільців джерел підвищеної небезпеки у скоєнні дорожньо-транспортної події не встановлена, підстав для задоволення позовів не було.

У зв»язку з наведеним апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Кам'янської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області залишити без задоволення.

Заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 20.07.2018 року.