Справа № 361/7407/17 Головуючий у І інстанції Радзівіл А. Г.
Провадження № 22-ц/780/2839/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 49 04.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

4 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М., Сержанюка А.С., розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат на навчання,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % неоподаткованого доходу громадян, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною двадцяти трьох років, а також додаткові витрати на оплату навчання у розмірі 19 505 грн. згідно договору про надання освітніх послуг № 07-то д/9 від 17 серпня 2015 року та додаткової угоди № 1 від 28 серпня 2017 року до цього договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що їхній з відповідачем повнолітній син ОСОБА_6 на даний час навчається на третьому курсі в Київському державному коледжі туризму та готельного господарства на денній формі навчання (контракт) і потребує матеріальної допомоги. Дитина не має змоги працювати, проживає з позивачем та перебуває виключно на її утриманні, а загальна вартість навчання складає 39 010 грн. Відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття . У зв'язку з тим, що в даний час відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на утримання сина, хоча він її потребує, а позивач не має змоги самостійно забезпечувати його усім необхідним, остання була змушена звернутися до суду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 1 грудня 2017 року, на час навчання в Київському державному коледжі туризму та готельного господарства, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням у частині відмови в стягненні додаткових витрат на навчання, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з'ясування обставин, що мають значення справи, і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначила, що відповідно до положень статтей 185, 199, 200, 201 СК України вона має право на відшкодування додаткових витрат, які вона понесла та планує понести у зв'язку з платним навчанням сина.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правила пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення додаткових витрат на навчання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 21 серпня 1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого 26 квітня 2005 року ВРАЦС Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, шлюб між сторонами розірвано, про що 22 жовтня 2004 року вчинено відповідний актовий запис № 286.

Повнолітній ОСОБА_6 є студентом третього курсу денної форми навчання, спеціальності «Туристичне обслуговування» Київського державного коледжу туризму та готельного господарства, плата за навчання в якому згідно договору № 07-то д/9 від 17 серпня 2015 року та додаткової угоди № 1 від 28 серпня 2017 року до цього договору складає 39 010 грн. за весь запланований термін навчання з 1 вересня 2015 року до 1 лютого 2019 року.

ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю (позивачем) у квартирі АДРЕСА_1

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на навчання, суд першої інстанції виходив з того, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За змістом вказаної статті додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главі 16 СК України і в зазначеній главі не міститься норми про обов'язок батьків нести додаткові витрати.

Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені статтею 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім та його батьком.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що норми статтей 199, 200, 201 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України № 6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року є нерелевантним спірним правовідносинам, оскільки у вказаній справі судом розглядалося питання стягнення додаткових витрат саме на утримання неповнолітньої дитини, яка навчається на платній основі.

Отже, розглядаючи позов в оскарженій позивачем частині, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

Ю.М. Кулішенко

А.С. Сержанюк