АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Київ

Справа 759/11457/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Борисової О.В., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Ул'яновської О.В. 16 лютого 2018 року у м. Києві об 19:30 год., повний текст рішення складений 23.02.2018, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути на її користь відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 300000 (триста тисяч) гривень.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/4462/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2014 відповідач визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, і їй було призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Її визнано винною у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, яким був син позивача. Зазначеним вироком стягнуто на користь позивача моральну шкоду у розмірі 210000 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2017 вирок в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача скасовано через неподання цивільного позову, в іншій частині залишено без змін.

Позивач вказує на те, що у зв'язку зі смертю єдиного сина їй завдана значна моральна шкода, яка полягає у наступному. Внаслідок отриманих моральних травм вона перенесла та переносить дуже великий біль, який неможливо відшкодувати та поновити її втрати, порушено душевну рівновагу. Внаслідок втрати сина їй довелося докласти додаткових зусиль для організації свого життя, так як вона втратила годувальника та опору, до того ж відповідач після завдання шкоди ухиляється від оплати її лікування, відшкодування витрат на поховання, взагалі не вчиняє жодних дій які б виражали каяття, чим продовжується завдавання моральних страждань.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2018 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 150000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 2250 гривень.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням відповідач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення з підстав того, що суд провів розгляд неповно, дослідив та встановив не всі обставини, які мають значення для справи, так як розгляд справи відбувся без участі її представника. Судовий розгляд проведено в неробочий час суду, що позбавило можливості сторони відповідача подати суду докази та заявити про призначення експертизи. Зазначає, що сторона відповідача не погоджується з сумою визначеної судом моральної компенсації, оскільки обґрунтування в цій частині, не відповідають обставинам, які відомі відповідачу і з корисливих мотивів замовчувалися стороною позивача. Вказує на те, що відносини між покійним ОСОБА_4 та його матір'ю, позивачем у справі, були погані та ніякої підтримки він їй не надавав, оскільки зловживав алкоголем, ніде не працював та проживав окремо від матері, а отже психотравмуючого фактора щодо неї не було. Даних про те, що стан здоров'я позивача змінився матеріали справи не містять, тобто вказані посилання є необгрунтованими. Також зазначає, що в кримінальному провадженні на користь потерпілого ОСОБА_5, сина померлого ОСОБА_4, було стягнуто 100000 грн., що на думку відповідача є достатньою сумою компенсації. Тому вимоги позивача ОСОБА_3 вважає необґрунтованими, а висновки суду безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Також в апеляційній скарзі відповідачем ставиться питання про призначення судово-психологічної експертизи та виклик свідка.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, неправомірність дій відповідача встановлена судовим рішенням, яке набрало заочної сили, тобто при ухваленні рішення не були порушені норми чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

Позивач та її представник, адвокат ОСОБА_7, заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

В судовому засіданні були розглянуті клопотання сторони відповідача. Клопотання про призначення у справі судово-психологічної експертизи було відхилено судом з огляду на те, що питання наявності моральної шкоди та визначення її розміру носять оціночний характер, і відносяться до компетенції суду. В задоволенні клопотання про виклик свідка ОСОБА_8 відмовлено, оскільки її виклик обґрунтовується наданням свідчень щодо характеру відносин, які мали місце між покійним ОСОБА_4 та відповідачем, а також між ним та його матір'ю. Проте, вказані обставини, з огляду на предмет спору у даній справі, не відносяться до предмету доказування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 від поєднаної травми грудей, живота та лівого передпліччя з ушкодженням очеревини, тонкого кишковика, лівої ліктьової артерії та шоком, на що вказують: вищевказане в п.п. А.Б. дані судово-гістологічного дослідження (некронефроз, шунтування кровотоку в нирках, білкова дистрофія паренхіми внутрішніх органів, порушення реологічних властивостей крові), а також дані медичної документації (результати клінічних та лабораторних досліджень). При цьому вина ОСОБА_2 у нанесення вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 встановлена вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2014, яким їй призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі (а.с. 9-14).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2017 вирок в частині призначеного покарання у вигляді позбавлення волі залишено без змін, а в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 210000 грн. моральної шкоди скасовано через неподання цивільного позову саме цієї особою (а.с. 15-21).

З листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Святошинського району м. Києва від 10.04.2014 №269, наданого на запит адвоката, вбачається, що ОСОБА_3, 1940 р.н. станом на 16.08.2013 страждала на наступні хвороби: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II . СН-І ст., комбінована вада мітрального клапану. Рецедив вузлового зобу І ст. істеохондроз. В період з грудня 2013 року по квітень 2014 року неодноразово зверталась за медичною допомогою. А саме 26.12.2013 до терапевта з приводу - ішемічна хвороба серця з гіпертонічною хворобою II ст., гіпертонічний криз (неускладнений) СН-І ст. недостатність мітрального клапана III ст., недостатність аортального клапана II ст., рецидив вузлового зоба; 27.12.2013 до окуліста з приводу - гіпертонічна ангіопатія сітківки; 30.12.2013 до кардіолога з приводу - ішемічна хворобо серця, кардіосклероз, гіпертонічної хвороби II ст., Ет.З, СН-І, мітральна недостатність; 09.01.2014 до кардіолога з приводу - ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби II ст. ст.3 СН-І; 03.02.2014 до кардіолога з приводу - ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби II ст. ст.3, CH -І; 10.02.2014 до терапевта з приводу - хирого бронхіту, ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби II ст. ст.3, СН-І (а.с. 7).

Згідно направлення виданого Медичним центром «Лікарська практика» ОСОБА_3, 1940 р.н. поставлено діагноз птоз верхніх повік обох очей (а.с. 8).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

В порядку ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В порядку ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч.6 та ч.7 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірної, протиправної поведінки відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та необхідністю додаткових зусиль для організації звичного способу життя. Разом з тим, суд вказав на те, що не знайшов свого підтвердження заявлений позивачем розмір моральної шкоди. А тому виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначив розмір моральної коди в сумі 150000 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та вважає його законним і обґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки втрата такої близької людини, як син, безумовно є втратою, що призводить до глибоких моральних страждань. Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що характер відносин між ними вказує на відсутність заподіяння такої шкоди, оскільки сторонами визнана та обставина, що позивач є матір'ю померлого ОСОБА_4, вони мали певне періодичне спілкування. Те, що померлий ОСОБА_4 мав алкогольну залежність, не спростовує наявність таких страждань. Про наявність моральних страждань позивача також свідчать дані медичної установи, з яких вбачається загострення хронічних хвороб після смерті сина. Також слід враховувати похилий вік позивача та відсутність у неї інших дітей.

Протиправність дій відповідача при вказаних позивачем обставинах встановлена вироком суду, відповідно, доказуванню в даній справі не підлягає. А правовими наслідками таких дій відповідача є відшкодування шкоди. З огляду на обставини справи наявність, як шкоди, так і причинного зв'язку з діями відповідача сумнівів не викликають.

Не можна визнати обґрунтованими і посилання сторони відповідача на вже присуджену суму відшкодування онуку позивача, оскільки заподіяння шкоди є суб'єктивним і не обмежується одним суб'єктом, до того ж вказана обставина не позбавляє позивача права на звернення до суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже враховуючи, що протиправними діями відповідача було завдано моральної шкоди, то розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції колегія вважає обґрунтованим.

Посилання відповідача на власний пенсійний вік, невеликий розмір пенсії та стан здоров'я, її вини у заподіянні моральної шкоди позивачу не спростовують, і з огляду на характер заподіяної шкоди не дають підстав для зменшення розміру її відшкодування.

Отже, твердження відповідача про незаконність ухваленого рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та обґрунтовано задовольнив заявлені позовні вимоги.

Матеріалами справи підтверджуються посилання відповідача на розгляд справи судом після закінчення визначеного робочого часу, а саме згідно протоколу від 16.02.2018 судове засідання було розпочато о 18.22 год., а закінчено о 19.32 год. хоча було призначено на 12.50 /а.с.63-64,36/. Разом з тим, в судовому засіданні приймали участь позивач та її представник. Представник відповідача, подавши до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи, розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд. Відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, нею були подані власні письмові пояснення. Порушення графіку розгляду справ судом, враховуючого його навантаження, носить об'єктивний характер, а клопотання відповідача не містить поважних причин, які б зумовлювали відкладення розгляду справи. При цьому слід також враховувати необхідність додержання розумних строків розгляду справи, якому мають сприяти сторони у справі та їх представники, проте обов'язок додержання вказаного строку покладається на суд. На стадії апеляційного розгляду усунуто порушення прав відповідача щодо розгляду клопотань, хоча не можна стверджувати, що представник був позбавлений такої можливості в суді першої інстанції. Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, колегія суддів, з огляду на положення ч.3 ст. 376 ЦПК України не вважає, що вказана обставина є підставою для скасування рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову сторонами у справі не оскаржується, тому, в порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України, перегляду апеляційним судом не підлягає, так як виходить за межі доводів апеляційної скарги і очевидних порушень норм права не вбачається.

В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки заявлені вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, то відсутні підставі для здійснення компенсації відповідачеві понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 27.07.2018