Справа № 495/2937/17
З а о ч н е р і ш е н н я
25 липня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Боярського О.О.,
за участю секретаря Рачицької І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить суд: визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 25.02.2015 року ОСОБА_2, після смерті матері ОСОБА_3, та яке зареєстроване в реєстрі за № 172; визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 25.02.2015 року ОСОБА_2, після смерті матері ОСОБА_3, яке зареєстроване в реєстрі за № 170.
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін - ОСОБА_3, якій за життя належало: житловий будинок АДРЕСА_1; земельна ділянка АДРЕСА_1, площею 0,2486 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка площею 4,22 га, розташована на території Петрівської сільської ради, масив № 4, 5, ділянка НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
29 вересня 2009 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Петрівської сільської ради, згідно з яким все належне їй майно заповіла донці - ОСОБА_2. В подальшому, відповідачка звернулась до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, повідомивши нотаріуса про відсутність спадкоємців передбачених ст. 1241 ЦК України, та 25.02.2015 року отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст. 1261 ЦК на дві вищезазначені земельні ділянки.
Отримавши додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом йому було відмолено у проведенні відповідної нотаріальної дії у зв'язку з тим, що на вказане майно вже видане Свідоцтво про право на спадщину за законом. Незаконне позбавлення ОСОБА_1 права на спадщину змусило його звернутися до суду з відповідними вимогами.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2017 року провадження по справі було відкрито (а.с.44).
30.06.2017 року від імені ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебували у шлюбі між собою (а.с. 49).
09.08.2017 року ОСОБА_1 надав до суду клопотання про відмову у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (а.с. 63).
Ухвалою від 09.08.2017 року позову заяву ОСОБА_4 було визнано неподаною та повернуто на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України (а.с. 68).
29.11.2017 року по справі було ухвалено заочне рішення (а.с. 81).
12.03.2018 року ухвалою суду було задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 та скасовано заочне рішення, призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 111-112).
14.05.2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_5 про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (а.с. 131).
Ухвалою від 14.05.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про залучення її до участі у справі в якості третьої особи було відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3, отже рішення суду не може вплинути на її права або обов'язки (а.с. 111-112).
Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце слухання справи сповіщалась належним чином, що підтверджується довідкою про направлення судового відправлення, причини неявки суду не відомі.
У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву частково з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 видане повторно 20.07.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 700 складений 11.06.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.
Позивач та відповідачка є дітьми померлої, що підтверджується матеріалами справи та визнається позивачем щодо відповідачки. Згідно з довідкою МСЕК від 02.08.2016 року позивач є інвалідом ІІІ групи з дитинства, безстроково.
Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
На момент відкриття спадщини ОСОБА_3 належало наступне майно: земельна ділянка АДРЕСА_1, площею 0,2486 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 10.06.2011 року, кадастровий номер НОМЕР_4; земельна ділянка площею 4,22 га, розташована на території Петрівської сільської ради, масив № 4, 5, ділянка НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 виданий 25.11.2003 року.
29 вересня 2009 року ОСОБА_3 склала заповіт яким все належне їй майно на день смерті заповіла ОСОБА_2. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконкому Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Щербиною Н.А., зареєстрований в реєстрі під номером 39.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
З наявних матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2014 року відповідачка звернулась до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3 На підставі поданої заяви державним нотаріусом була заведена спадкова справа за номером 428/2014.
В подальшому, 25.02.2015 року відповідачка звернулась до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яку вона прийняла та яка складається з земельної ділянки на території Петрівськї сільської ради, масив 4, 5 ділянка НОМЕР_1 та земельної ділянки АДРЕСА_1. В даній заяві відповідачкою також було зазначено наступне: «Крім того, що я є спадкоємцем за заповітом я також є спадкоємцем за законом першої черги. Оскільки вказаний заповіт на зареєстрований у Спадковому реєстрі я бажаю спадкувати у відповідності до закону, тобто у відповідності до ст. 1261 ЦК України. Інших спадкоємців першої черги не має».
На підставі вищевказаних заяв відповідачки, 25.02.2015 року, в порядку ст. 1261 ЦК України, державний нотаріус видав їй Свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАМ 248015 на земельну ділянку площею 4,22 га, розташована на території Петрівської сільської ради, масив № 4, 5, ділянка НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАМ 248016 на земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,2486 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Таким чином, відповідачка ОСОБА_2, достовірно розуміючи, що у померлої матері є син - інвалід, який доводиться їй рідним братом, отримує свідоцтво про право на спадщину на спірне спадкове майно за законом як єдина спадкоємиця. При цьому, ОСОБА_1 до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини не звертався, про прийняття сестрою спадщини саме за законом йому відомо не було.
Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.03.2017 року було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2016 року та ухвалено нове рішення про визначення ОСОБА_1 додаткового строку у три місяці з дня набрання рішенням чинності для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 Зазначене рішення набрало законної сили.

Після вступу рішення суду в законну силу позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріусу від 20.03.2017 року позивачу відмолено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 В своїй постанові нотаріус зазначив, що за матеріалами спадкової справи, яка є в провадженні Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори до майна померлої ОСОБА_3, свідоцтво про право на спадщину, на заявлене ОСОБА_1 майно, видано іншому спадкоємцю, таким чином відсутнє майно, що входить до складу спадщини, а відтак видати свідоцтво про право на вказану спадщину неможливо.

У відповідності до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ст. 34 Закону України "Про нотаріат", видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами.

Ч. 2 ст. 1300 ЦК України встановлено, що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пункт 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Таким чином діючим ЦК України, до видачі державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не передбачено визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно. Видача свідоцтв про право на спадщину є виключною компетенцією державних нотаріальних контор. Тільки після отримання свідоцтва про право на спадщину, особа яка вважає, що її права порушені може оскаржити свідоцтво в порядку передбаченому ст. ст. 1300, 1301 ЦК України. В разі незгоди з діями нотаріуса пов'язаними з видачею свідоцтва про право власності на спадщину особа яка вважає, що її права порушені, вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

Беручи до уваги викладені обставини справи, суд вважає обґрунтованими твердження позивача щодо порушення його прав відповідачкою, яка своїми недобросовісними діями фактично позбавила брата - позивача, спадкового майна матері та оформила спадкові права як єдина спадкоємиця першої черги.

Таким чином, оскільки положеннями ст. 1301 ЦК України передбачено можливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, з огляду на те, що право на спадкування спірного спадкового майна фактично виникло у спадкоємців першої черги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках, а саме по 1/2 частині, та враховуючи, що ОСОБА_1 від прийняття спадщини не відмовлявся, водночас Свідоцтво про право на спадщину за законом в повному обсязі видано лише на ім'я ОСОБА_2, судом вбачаються підстави для визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, видані на ім'я відповідача, в частині, на яку має право позивач, а саме на 1/2 частину.

Підстав для визнання недійснини та скасування державної реєстрації свідоцтв про право на спадщину за законом в повному обсязі у суду немає.

Статтею 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, що можуть бути застосовані судом, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом права власності.

За приписами ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини.

Підсумовуючи викладене, надавши правову оцінку представленим доказам у сукупності з фактичними обставинами справи, проаналізувавши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, які спрямовані на відновлення його спадкових прав, що були порушенні в результаті недобросовісної поведінки відповідачки.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 16, 1216, 1217, 1218, 1258, 1261, 1296, 1300, 1301 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 49, 141, 211, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом - задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАМ 248016, видане Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 25.02.2015 року ОСОБА_2, після смерті матері ОСОБА_3, та яке зареєстроване в реєстрі за № 172, в частині спадкування 1/2 частини земельної ділянки, що розташована: АДРЕСА_1, площею 0,2486 га, у тому числі за земельними угіддями: рілля - 0,1602 га, рілля - 0,0884 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія землі: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер ділянки НОМЕР_4.

Визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАМ 248015, видане Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 25.02.2015 року ОСОБА_2, після смерті матері ОСОБА_3, яке зареєстроване в реєстрі за № 170, в частині спадкування 1/2 частини земельної ділянки, що розташована: АДРЕСА_2, площею 4,2219 га, у тому числі за земельними угіддями: рілля - 4,2219 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія землі: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер ділянки НОМЕР_6.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим кодексом.

Суддя