Номер провадження: 22-ц/785/145/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спакування,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спакування - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року скасувати та направити справу на повторний розгляд до суду першої інстанції.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання, призначене на 26 червня 2018 року, сторони не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданим Одеськім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається з 163/1000 часток квартири АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5, в порядку передбаченому законом державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори С. С. Оліянчук було відкрито спадкову справу № 33/2017.

14.02.2014 року позивач в Другій одеській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, як спадкоємиця другої черги.

Так, позивач просить усунути відповідача від права на спадкування за законом майна померлого, посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує ч. 5 ст. 1224 ЦК України, яка передбачає усунення спадкоємця за рішенням суду від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного доказу в підтвердження того, що позивач або ОСОБА_5 зверталися до відповідача за допомогою, а їм було відмовлено. Також не доведено того факту, що померлий потребував допомоги саме від відповідача, а той, в свою чергу, мав можливість надати допомогу, однак не вчиняв необхідних дій та не надані будь-які докази, що встановлюють той факт, що померлий за життя перебував у безпорадному стані та потребував допомоги.

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду, з огляду на наступне.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.3, 5, 6 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В позовній заяві, позивач просить усунути відповідача від права на спадкування за законом майна померлого, посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю.

До предмету доказування за такою вимогою (ч. 5 ст. 1224 ЦК) відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При цьому наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан за життя чи на час смерті спадкодавця.

Позивачем не надано доказів того, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб (в тому числі і від того ж позивача), чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу та чи ухилявся він від надання такої допомоги .

Відповідно роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Отже, до предмету доказування відноситься ухилення від надання допомоги спадкодавцеві пов'язане із винною поведінкою особи і характеризується умисною формою вини.

Проте, будь-яких доказів того, що ОСОБА_5 потребував утримання, а ОСОБА_4 ухилявся (умисно ухилявся) від виконання обов'язку щодо утримання, матеріали справи не містять.

Щодо посилань апелянта про те, що у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції послався на неіснуючу обставину, а саме те, що 14.02.2014 року позивач в Другій одеській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, як спадкоємиця другої черги, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

На думку колегії суддів апеляційного суду Одеської області встановлення вищевказаного факту судом першої інстанції не призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог, це жодним чином не змінює суті справи, та не може бути підставою для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування.

Крім того, апелянт також не надала доказів щодо спростування даного факту.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не встановив особу відповідача - ОСОБА_4 та приналежність документів для вступу у спадок слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції була витребувана спадкова справа № 33/2017 відкрита щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 та була перевірена обставина щодо наявності заяви ОСОБА_4 щодо отримання спадкового майна після смерті батька.

Крім того, з наявного в матеріалах справи журналу судового засідання від 20 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції, тому особа відповідача була встановлена судом першої інстанції

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко