Справа № 308/9884/17
30 липня 2018 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 30 липня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 серпня 2018 року.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позов мотивує тим, що 04 січня 2003 року позивач уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 2. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2016 шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований 04 січня 2003року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 2 від 31.03.2003 року - розірвано. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із нею та на її утриманні. В той, же час відповідач - ОСОБА_2, не здійснює своїх обов'язків щодо виховання та матеріального забезпечення спільних із позивачем - ОСОБА_1 дітей. При цьому, в позовній заяві зазначено, що згідно усної інформації, спільних знайомих відповідач не отримує регулярного офіційного доходу, однак має мінливий суттєвий дохід. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 не має інших дітей або непрацездатних батьків, яких необхідно утримувати матеріально, фізично здоровий.
А тому позивач просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 12 лютого 2016 року до досягнення ними повноліття (загальна сума аліментів 5000,00 грн. на обох дітей).
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Лемак О.В. від 30.10.2017 р. у даній справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду на 23.11.2017 р.
Відповідно до розпорядження Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2018 р. №123 справа №308/9884/17 підлягала повторному автоматизованому перерозподілу, у зв'язку із неможливістю суддею Лемак О.В. виконувати повноваження судді, що зумовлено довготривалим лікуванням. Згідно протоколу авто розподілу за результатами повторного автоматизованого перерозподілу справ, визначено головуючим суддею - Фазикош О.В
В судове засідання позивач та її представник не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивач адвоката ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Просить суд позов задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився про час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, а саме через розміщення оголошення на офіційному сайті Ужгородського міськорайонного суду, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Від відповідача відзив або заперечення на адресу суду не надходило.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що 04 січня 2003 року позивач уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 2.
Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2016 шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований 04 січня 2003року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 2 від 31.03.2003 року - розірвано.
Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачем ОСОБА_1 та на її утриманні. В той, же час відповідач - ОСОБА_2, не здійснює своїх обов'язків щодо виховання та матеріального забезпечення спільних із позивачем дітей. Позивач стверджує, що відповідач не отримує регулярного офіційного доходу, має мінливий суттєвий дохід та такі відомості відповідачем не спростовані.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Спору щодо проживання неповнолітніх між стронами не має, неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із матір'ю.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у твердій грошовій сумі по 2500 грн., на кожну дитину, починаючи з 12.02.2016 р. до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд не може визначити розмір аліментів на дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 грн., для дітей від 6 до 18 років становить 1860 грн.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків.
Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачем не спростовано відсутність офіційного та постійного місця роботи, а також наявність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків та враховує матеріальне становище позивача, приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, на кожну дитину до досягнення дитиною вісімнадцяти років, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти з 12.02.2016 року. Однак не наводить достатніх аргументів, не додає відповідних доказів, чому саме із зазначеної дати слід стягувати аліменти. А тому в даній частині позов задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер суду невідомий) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, на кожну дитину до досягнення дитиною вісімнадцяти років, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду, а саме з 06 жовтня 2017 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України..
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош