АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючої судді - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення», третя особа: ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію і стягнення витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «Ключове рішення», третя особа: ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію і стягнення витрат. Просив визнати договір купівлі-продажу недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у реєстрі про державну реєстрацію права власності на квартиру та стягнути витрати (а.с.4-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року ОСОБА_4 в задоволенні позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «Ключове рішення», третя особа: ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію і стягнення витрат - відмовлено (а.с.114-120).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с.122-126).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № DNP0GA00000035, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти у вигляді поновлюваної кредитної лінії у сумі 21051,00 доларів США зі сплатою 1,13% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та строком повернення до 29 червня 2009 року (а.с.84-85). Додатковою угодою № 1 до вказаного кредитного договору було, в тому числі, визначено, що кредитні кошти надаються ОСОБА_4 у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 21004,95 доларів США зі сплатою 1,13% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та строком повернення до 29 червня 2013 року (а.с. 86-89).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ,29 червня 2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки № DNP0GA00000035 від 29 червня 2005 року, за умовами якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 м2, житловою площею 39,3 м2, що розташована в будинку АДРЕСА_1. Заборона на відчуження предмету іпотеки посвідчена 29 червня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. та зареєстрована в реєстрі за № 3787(а.с.11-15).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору № DNP0GA00000035 від 29 червня 2005 року, станом на 30 січня 2014 року, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 25586,69 доларів США, що на день розрахунку заборгованості становила 204514,41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 10661,90 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 8271,54 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 5405,04 доларів США, фіксованої суми штрафу - 31,29 доларів США, та суми штрафу процентної складової - 1216,92 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки DNP0GA00000035 від 29 червня 2005 року, а саме: на АДРЕСА_1 загальною площею 65,40 м2, житловою площею 39,30 м2, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, шляхом її продажу публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто судові витрати (а.с.16-19).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року змінено, а саме: викладено абзац другий резолютивної частини у наступній редакції: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNP0GA00000035 від 29.06.2005 року в розмірі 25586,69 доларів США, що становить 204514,41 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у сумі 10661,90 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 8271,54 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 5405,04 доларів США, фіксованої суми штрафу - 31,29 доларів США, та суми штрафу процентної складової - 1216,92 доларів США - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки DNP0GA00000035 від 29 червня 2005 року, а саме: на АДРЕСА_1 загальною площею 65,40 м2, житловою площею 39,30 м2, яка розташована в АДРЕСА_1, шляхом її продажу публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, із встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій». Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року в частині виселення ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1. - скасовано та у цій скасованій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Зазначені судові рішення набрали законної сили (а.с.20-22).

На підставі вказаних рішень суду банк реалізував своє право на відчуження вказаного майна, право власності на вказану квартиру перейшло до ТОВ «Ключове рішення».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя.

Однак позивач не скористався своїм правом та письмово не повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» про свій намір купити предмет іпотеки.

14 квітня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Ключове рішення» укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» передав у власність ТОВ «Ключове рішення», а останнє прийняло у власність та сплатило за нерухоме майно, трикімнатну квартиру під № 89 у будинку АДРЕСА_1, Дніпропетровської області, а покупець ТОВ «Ключове рішення» прийняло у власність це майно. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 14 квітня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 1174 (а.с.7-10).

Відповідно до наданих до суду доказів позивачем, а також відповідно до наданих документів про реєстрацію позивача як СПД - ОСОБА_4 мешкав і мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.81).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Із оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається, що його сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, про що свідчать їх підписи та нотаріальне посвідчення вказаного договору .

Згідно п. 2.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотеко держателя передбачено право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов'язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк при відчуженні спірної квартири не врахував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» спростовуються наступним.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті та за умови, що воно використовується, як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

У силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України в цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання.

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Проте, як було встановлено судом першої інстанції, у позивача є інше нерухоме майно. З 2002 року позивач у встановленому законом порядку зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Отже, на звернення стягнення на предмет іпотеки були законні підстави, а наявність у ОСОБА_4, іншого майна для проживання та наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки створило умови для реалізації спірної квартири, які не порушують норми чинного законодавства.

Зазначене також спростовує доводи апеляційної скарги, про постановлення рішення суду на припущеннях, щодо наявності у позивача іншого майна (а.с.81).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, встановивши в своєму рішенні обставини укладання та дійсності кредитного договору та договору іпотеки, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в своєму рішенні суд першої інстанції посилався на вже встановлені судами обставини в інших справах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в ході розгляду справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення заявником норм процесуального і матеріального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до норм діючого законодавства.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: