Постанова

Іменем України

31 липня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/5166/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Музичко С.Г.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Сенька М.Ф.

від 05 грудня 2017 року

у справі № 185/4180/15-ц Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Донбаської національної академії будівництва та архітектури

про визнання незаконним та скасування розпорядження і наказу,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року ОСОБА_1, посилаючись на те, що, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції, втрачено до закінчення судового розгляду провадження № 2-683/10за його позовом до Донбаської національної академії будівництва архітектури (далі - ДонНАБА, Академія) звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з новим позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження і наказу, який в подальшому уточнив.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він, працював в ДонНАБА, та займав посаду доцента кафедри «Автомобілі і автомобільне господарство» на умовах контракту, укладеного на строк з 01.01.2007 по 30.06.2010.

Розпорядженням ректора ДонНАБА від 26.05.2009 № 15/01-10 його відсторонено від виконання роботи на посаді на період до вирішення трудового спору з питання можливості подальшої роботи на займаній посаді. Наказом ректора ДонНАБА від 26.05.2009 №178/01-05 контракт між сторонами достроково припинено, а його звільнено з роботи на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Зазначав, що вказані розпорядження та наказ були оскаржені ним до суду. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 13.04.2010 відмовлено в задоволенні позову до ДонНАБА про визнання незаконним розпорядження про відсторонення від роботи, визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на попередньому місці роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди. В подальшому дане рішення було скасоване ухвалою Київського районного суду м. Донецька в порядку перегляду за нововиявленими обставинами, а справа була втрачена до закінчення розгляду, в поновленні провадження у справі судом було відмовлено.

З огляду на викладені обставини, а також посилаючись на те, що оскаржувані ним рішення не мають достатніх правових підстав та видані з порушенням трудового законодавства, просив визнати їх незаконними та скасувати.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року скасовано ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі та повернуто справу до того ж суду для повторного вирішення питання щодо можливого відкриття провадження у справі (т. 1, а.с. 8, 42-43).

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.09.2015 дану справу передано за підсудністю для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначав, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку ДонНАБА, діючим на момент видання наказу № 178/01-5 від 26.05.2009 у випадку розірвання контракту за ініціативи адміністрації необхідно було отримати згоду профсоюзного комітету Академії. Матеріали справи не містять належних доказів отримання дозволу від профсоюзу про надання згоди на розірвання контракту.

Судом не враховано, що в контракті відсутні посилання про дотримання ст. 51 Закону України «Про вищу освіту», а тому зазначення в наказі про звільнення з підстав, передбачених ст. 51 ЗУ «Про вищу освіту» є незаконним.

Вважав також незаконним зазначення в оспорюваному наказі про наявність доповідних записок, оскільки доповідні записки працівників Академії чи студентів не можуть бути підставою для розірвання контракту, оскільки таке не було обумовлено безпосередньо в самому контракті.

Зазначав, що контрактом чітко визначено, що підстави для його розірвання з ініціативи адміністрації передбачені діючим законодавством, зокрема положеннями ст. 40, 41 КЗпП України, або такі підстави безпосередньо зазначені в самому контракті.

Щодо незаконності розпорядження відповідача від 26.05.2009 зазначив, що відповідно до ст. 46 КЗпП України передбачені підстави для відсторонення від роботи. Однак такі підстави в оспорюваному розпорядженні не зазначені, з огляду на що він підлягає скасуванню.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2017 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заперечуючи проти апеляційної скарги 27.06.2018 відповідач подав відзив (т. 2, а.с. 132-135).

Вказав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги та заперечує проти заявлених вимог, у зв'язку з їх необґрунтованістю, безпідставністю та невідповідністю нормам чинного законодавства.

Зазначив, що причина звільнення позивача, зазначена безпосередньо у наказі про його звільнення, - невідповідність його дій щодо надання допомоги студентам в здачі дисциплін за матеріальну винагороду «вимогам, що ставляться до науково-педагогічних працівників та моральним принципам, які повинні відповідати кращим традиціям української вищої школи». Правовими підставами до звільнення у цьому наказі визначені: чинне трудове законодавство, ст. 51 Закону України «Про вищу освіту», п. 6.3 Контракту, ст. 36 п. 8 КЗпП України. Підставами до висновку про вчинення таких дій визначені: доповідна записка декана механічного факультету БумагиО.Д., пояснювальна записка старшого викладача кафедри ААГ Дьомочкіна С.В. та студента заочної форми навчання ОСОБА_4

При звільненні позивача дотримані вимоги чинного законодавства щодо зазначення підстав до звільнення та наявності умов до такого звільнення: умовами Контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, була передбачена така підстава для його розірвання, як недотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку ДонНАБА. Саме на недотримання цієї вимоги як на підставу до звільнення і містить посилання наказ про звільнення.

Звернув увагу на існування рішення Київського районного суду м. Донецька від 16.08.2011 року по цивільній справі № 2-1315/11 за позовом ОСОБА_1 до Донбаської національної академії будівництва і архітектури, що набрало законної сили, і яким встановлено обставини щодо законного звільнення позивача із займаної посади за тих подій, що є предметом перегляду.

За наведених обставин просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача - Литвиненко В.І. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо права на працю науково-педагогічного працівника за контрактом.

За приписами ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, умови майнового забезпечення та організації праці робітника, умови розірвання договору, в тому числі й дострокового, можуть встановлюватися за згодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законодавством.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України контракт може бути укладено лише в письмовій формі.

Кабінет Міністрів України постановою від 19.03.1994 затвердив Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті на роботу працівників (далі - Положення), п. 10 якого визначено, що у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Згідно п. 21 Положення у разі розірвання контракту з ініціативи власника з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством в контракті.

Стаття 56 Закону України «Про освіту» регламентує обов'язки науково-педагогічного працівника, серед яких, зокрема, і обов'язок додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність студента. Керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники системи освіти є учасниками педагогічного процесу (ст. 50 Закону).

Статтею 51 Закону України «Про вищу освіту» теж передбачено, що науково-педагогічні працівники зобов'язані дотримуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб'єктів господарювання.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов'язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов'язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Донбаською національною академією будівництва і архітектури та займав посаду доцента кафедри «Автомобілі і автомобільне господарство» Академії.

Трудові відносини між сторонами були оформлені Контрактом, укладеним на строк з 01 січня 2007 року по 30 червня 2010 року.

Пунктом 1.1. Контракту, укладеного між ОСОБА_1 та Академією (далі - Контракт) передбачено, що ОСОБА_1 виконує, покладені на нього обов'язки відповідно до законодавства України про працю, про освіту, нормативних положень Міністерства освіти України, статуту Академії, Положення «Про порядок заміщення посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів України третього і четвертого рівнів акредитації» та цього Контракту.

Відповідно до п. 6.2.5. Контракту, з ініціативи Академії дострокове розірвання контракту можливе лише за умов, передбачених чинним трудовим законодавством, а також при невиконанні працівником умов, викладених у пунктах 3.1.-3.7. Контракту.

При розірванні Контракту з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Також, пунктом 3.6. Контракту визначено як обов'язок працівника за Контрактом дотримання чинного законодавства щодо збереження і набуття майна, збільшення прибутку Академії, в тому числі кафедри (відділення), зміцнення договірної, трудової дисципліни, додержання Правил внутрішнього трудового розпорядку Академії, захист відомостей, що є державною, службовою.

Відповідно до абз. 6 п. 3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДонНАБА, професорсько-викладацький склад академії зобов'язаний додержуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються в Академії.

Згідно розпорядження Донбаської національної академії будівництва і архітектури № 15/01-10 від 26 травня 2009 року ОСОБА_1 відсторонено з 26.05.2009 від виконання роботи на посаді доцента кафедри «Автомобілі та автомобільне господарство» на період вирішення трудового спору з питання можливості подальшої роботи на займаній посаді (т. 1, а.с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що розпорядження видано з метою з'ясування обставин надання ОСОБА_1 студентам допомоги в здачі дисциплін за матеріальну винагороду.

Відповідно до наказу ДонНАБА № 178/01-5 від 26 травня 2009 року «Щодо дострокового припинення дії контракту» у зв'язку з вчиненням доцентом ОСОБА_1 дій, що суперечать вимогам, що ставляться до науково-педагогічних працівників та моральним принципам, які повинні відповідати кращим традиціям української вищої школи припинено дію Контракту, до закінчення строку його дії, з 26 травня 2009 року на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (т. 1, а.с. 5).

В даному наказі зазначено, що у період зимової екзаменаційної сесії 2008/2009 навчального року к.т.н., доцентом кафедри «Автомобілі та автомобільне господарство» ОСОБА_1, як виходить із доповідної записки декана механічного факультету Бумаги О.Д., пояснювальної записки ст. викладача кафедри ААГ Дьомочкіна С.В., заяви студента заочної форми навчання ОСОБА_4, надавалася допомога студентам в здачі дисциплін за матеріальну винагороду.

Звільнено ОСОБА_1 з посади на підставі наказу ДонНАБА № 179/01-5 від 26 травня 2009 року (т. 1, а.с. 71).

Законність звільнення ОСОБА_1 з займаної посади встановлено рішенням Київського районного суду м. Донецька від 16.08.2011 року по цивільній справі № 2-1315/11 за позовом ОСОБА_1 до Донбаської національної академії будівництва і архітектури, яке набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Донецька від 16.08.2011 по справі № 2-1315/11 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДонНАБА про визнання наказу про звільнення з роботи недійсним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, та внесення змін до запису в трудовій книжці (т. 1, а.с. 119-127).

В судовому засіданні колегією суддів оглянуто оригінал рішення Київського районного суду м. Донецька від 16.08.2011 року по цивільній справі № 2-1315/11.

Зі змісту цього рішення, текст якого рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що Розпорядженням № 15/01-10 від 26 травня 2009 року його було відсторонено від роботи на займаній ним посаді до вирішення трудового спору. В цей же день, наказом № 178/01-05, достроково припинено дію контракту, укладеного сторонами, з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України. На його думку, перебування на робочому місці за таких обставин могло бути розцінене як порушення вимог Розпорядження, внаслідок чого він покинув місце роботи приблизно о 12 годині дня. Наказ № 179/01-5 про звільнення був надісланий йому поштою наступного дня, 27 травня 2009 року, з чого ним зроблено висновки про те, що мало місце звільнення за ініціативою роботодавця, без одержання згоди профспілкового органу, з порушенням вимог закону.

Судом у вказаному рішенні встановлено, що наказом № 178/01-05 від 26.05.2009 достроково припинено дію контракту, укладеного між сторонами, з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України. Наказом № 179/01-05 від 26.05.2009 ОСОБА_1 звільнено з роботи з 26.05.2009 у зв'язку з достроковим припиненням дії контракту, на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, відповідно до наказу № 178/01-05 від 26.05.2009.

Постановою Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 01.03.2010 провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 1 Кримінального кодексу України закрите з нереабілітуючих підстав, а саме, у зв'язку зі зміною обстановки та втратою особою суспільної небезпеки; підставами для такого висновку судом зазначене звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що відсутня подія отримання винагороди у період зимової екзаменаційної сесії 2008/2009 навчального року та факт винних дій по відношенню до нього, та поряд з цим визнав факт того, що ним було порушено моральні норми викладача (педагога), а саме зазначив, що він консультував студентів Академії за грошові кошти.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що відсутній факт вчинення дій несумісних з поведінкою науково-педагогічного працівника, оскільки як зазначалось вище кримінальна справа була закрита у зв'язку зі зміною обстановки - звільнення особи із займаної посади.

Київським районним судом м. Донецька у своєму рішенні від 06.08.2011 також встановлено, що раніше 19.08.2009 ОСОБА_1 вже звертався до суду за поновленням своїх трудових прав, порушених відповідачем. У позові, з урахуванням неодноразових змін, просив: визнати незаконним і скасувати виданий відповідачем наказ № 178/01-5 від 26.05.2009 про дострокове припинення дії контракту та поновити його на попередньому місці роботи у попередній посаді; визнати незаконним і скасувати розпорядження про відсторонення його від роботи; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який обґрунтовував невидачею трудової книжки в день звільнення з вини відповідача, не проведенням з ним повного розрахунку в день звільнення з вини відповідача, самим фактом незаконного відсторонення та звільнення з роботи та застосуванням до нього з боку відповідача умов праці, не обумовлених у контракті, які погіршують його становище порівняно з трудовим законодавством України, та просив обчислити його, виходячи із середньоденного заробітку в розмірі від дати його звільнення з урахуванням індексу інфляції по день поновлення його на роботі; невиплачену заробітну платню, - 0,25 ставки за відпрацьований робочий день, 26 травня 2009 року, з урахуванням індексу інфляції по день поновлення його на роботі; невиплачену матеріальну допомогу за п. 4.5 Контракту у зв'язку з наявністю 76 календарних днів невикористаної щорічної відпустки з урахуванням індексу інфляції по день поновлення його на роботі; невиплачену оплату праці за наукове керівництво аспірантом у вигляді погодинної оплати з 01.01.2008 з урахуванням індексу інфляції по день поновлення його на роботі; компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки по догляду за малолітньою дитиною за період спільного з нею проживання, тобто з 13.03.2007, в кількості 21 день, з урахуванням індексу інфляції по день поновлення його на роботі; невиплачені суми повного розрахунку при звільненні з урахуванням індексу інфляції по день поновлення його на роботі та відшкодувати заподіяну йому незаконним звільненням з роботи та організованою відповідачем та особисто ректором Академії кампанією з дискредитації його честі, гідності та ділової репутації моральну шкоду, а також шкоду, заподіяну здоров'ю його та членів його родини, - яку він просить стягнути у грошовому еквіваленті і оцінює у 200 000 грн. 00коп.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції встановив факти вручення позивачеві наказу № 178/01-05 від 26 травня 2009 року у день звільнення, а також факти відмови позивача отримати трудову книжку і повний розрахунок у день звільнення. Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що при звільненні позивача були дотримані вимоги чинного законодавства щодо наявності підстав і умов до його звільнення, з відсутності суттєвих порушень чинного законодавства при здійсненні самої процедури такого звільнення та з відсутності правових підстав до поновлення останнього на роботі. Порушень умов і порядку нарахування і здійснення відповідачем оплати праці позивача, як і підстав до відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з принципу обов'язковості судових рішень, закріпленого у ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, та враховуючи приписи ст. 82 ЦПК України, колегія суддів враховує усі преюдиційні факти, встановлені рішенням Київського районного суду м. Донецька від 16.08.2011 по справі № 2-1315/11.

Сторонами визнано факт видання 26.05.2009 року двох тотожних за змістом документів: наказу № 178/01-5 про припинення дії контракту і наказу № 179/01-5 про звільнення з роботи.

Оскільки рішенням Київського районного суду м. Донецька від 06.08.2011, яке має преюдиційне значення, встановлено обставини законності звільнення позивача з займаної посади на підставі наказу № 179/01-5 у зв'язку з достроковим припиненням дії контракту за п. 8 ст. 36 КЗпП, відсутні правові підстави для визнання незаконним наказу № 178/01-5 про припинення дії контракту, який також видано на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП. Не може існувати двох протилежних за змістом судових рішень.

Доводи апеляційної скарги, що відбулося розірвання контракту за ініціативи адміністрації, а тому необхідно було отримати згоду профсоюзного комітету Академії, є необґрунтованими, оскільки припинення дії контракту на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП не є звільненням з ініціативи роботодавця, а є самостійною підставою.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування наказу №178/05-1, оскільки його видано відповідачем законно (за наявності передбачених Законом України «Про освіту» та п. 8 ст. 36 КЗпП України підстав); обґрунтовано (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення); у межах наданих законом повноважень.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо відсутності правових підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження ДонНАБА № 15/01-10 від 26.05.2009 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, з огляду на наступне.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов'язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів, що, як правило відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи завжди є тимчасовим заходом. Воно може передувати переведенню працівника за його згодою на іншу роботу за станом здоров'я або з інших причин, припиненню трудового договору або поверненню на попередню роботу.

При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак, при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов'язків.

Як зазначалось вище розпорядженням ДонНАБА № 15/01-10 від 26.05.2009 відсторонено ОСОБА_1 від виконання роботи на посаді доцента кафедри «Автомобілі та автомобільне господарство» на період вирішення трудового спору з питання можливості подальшої роботи на займаній посаді

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналіз наведеної норми закону свідчить про те, що вказаний у ній перелік підстав, за яких працівника може бути відсторонено від роботи власником або уповноваженим органом не є вичерпним.

З урахуванням положень Закону України «Про освіту», колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо безпідставності заявленої вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження про відсторонення від роботи.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147, абз. 3 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

С.Г.Музичко