Справа № 750/4029/18
Провадження № 2/750/1317/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі позивача, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

02.05.2018 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: прос. Миру, 207 а, кв. 43, м. Чернігів.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_4 добровільно виселилась із квартири і забрала свої речі.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 12 червня 1994 року ОСОБА_3 належить квартира за адресою: прос. Миру, 207 а, кв. 43, м. Чернігів.

Згідно довідки про склад сімї в квартирі за адресою: прос. Миру, 207 а, кв. 43, м. Чернігів зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що вона є дочкою позивача і часто буває в неї в гостях, постійно спілкується з нею по телефону, у квартирі є кімната, в якій знаходяться її особисті речі, а також вона має ключі від спірної квартири. ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі з 2012 року, оскільки з цього часу почала проживати зі своїм першим чоловіком. Зазначила, що ОСОБА_4 часто приходить в гості до цієї квартири, проте вона там не проживає і речей її там немає. Крім того, повідомила, що взимку цього року відповідач ночувала у цій квартирі декілька днів.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що є сусідкою позивача з 1976 року, ходить до неї в гості та спілкується з нею. Відповідач проживала в спірній квартирі, коли ходила в школу, а після народження дитини, приблизно пять років назад, перестала там проживати. ОСОБА_4 часто приходить в гості у дану квартиру разом із своїм сином, та залишає його на деякий час позивачу, інколи дитина ночує в даній квартирі. Останній раз бачила відповідача у цій квартирі у квітні-березні 2018 року.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що вона спілкується з позивачем кожен день та заходить до неї в гості, відповідач уже пять років не проживає у спірній квартирі, речей її там немає.

Свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що проживає у спірній квартирі з 2005 року та є чоловіком матері відповідача. Зазначив, що в квартирі є речі відповідача та дитячі іграшки. Крім того повідомив, що в січні-лютому 2018 року ОСОБА_4 проживала у спірній квартирі разом із сімєю, ночували в залі на дивані, поки вони з чоловіком не знайшли квартиру та не переїхали на неї.

Вказане твердження позивач не заперечила у судовому засіданні, проте зазначила, що це не є проживанням у квартирі.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що є матірю відповідача та проживає у спірній квартирі з 1974 року. Зазначила, що в квартирі є речі відповідача та дитячі речі, відповідач постійно дає кошти на оплату комунальних послуг у даній квартирі, які передає їй, а вона уже віддає їх позивачу. Син відповідача ходить в цьому районі у дитячий садок. Крім того, повідомила, що у цьому році її дочка разом із сімєю проживала у спірній квартирі, ночувала на дивані в залі.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в січні-лютому 2018 року ОСОБА_4 проживала у спірній квартирі разом із сімєю, а тому не пройшов один рік на час звернення позивача з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 259, 265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст складено 06.07.2018.

Суддя Л.В. Карапута