Рішення

Іменем України

16 липня 2018 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд

Тернопільської області у складі:

головуючого Малярчук В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на її користь додаткових витрат, понесених на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 15192,11 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11.07.2012 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Син ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, яка потребує постійної реабілітації. На підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10.06.2013 року відповідач сплачує на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1200 грн. Згідно домовленості між сторонами з січня 2017 року відповідач сплачує аліменти у розмірі 2000 грн., а з серпня 2017 року - 3000 грн. В січні 2017 року на оперативне лікування сина ОСОБА_4 позивачкою було затрачено 26043,25 грн., а в січні 2018 року - 4340,96 грн. Із врахуванням наведеного просить стягнути з відповідача на її користь 50% понесених нею додаткових витрат на лікування дитини, що становить (загальна сума 30384,21 грн.) 15192,11 грн.

Позивачка позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засідання позову не визнав, та пояснив, що ним в період з січня 2017 року по березень 2018 року було перераховано на картковий рахунок позивачки грошові кошти у розмірі 42500 грн., з яких: 18000 грн. - аліменти за рішенням суду, які він мав би сплатити за аналогічний період та 24500 грн. - додаткові витрати на утримання дітей. Крім того, відповідач зазначив, що в нього змінився майновий та сімейний стан: він одружився та в нього народився син. А тому на його утриманні перебуває ще дружина, яка перебуває у декретній відпустці та малолітня дитини, а також батьки дружини, які ніде не працюють. Просив звернути увагу суду на те, що він працює на посаді прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку. У задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11.07.2012 року.

Від даного шлюбу у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10.06.2013 року відповідач ОСОБА_2 сплачує на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1200 грн.

Згідно домовленості між сторонами з січня 2017 року відповідач сплачує аліменти у розмірі 2000 грн., що підтверджується розпискою від 24.01.2017 року, яку надав відповідач ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 та зобов'язався щомісячно, починаючи з 30 січня 2017 року сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також, згідно домовленості між сторонами з серпня 2017 року відповідач почав сплачувати аліменти в користь позивачки на утримання двох дітей у розмірі 3000 грн. щомісячно.

Дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3.

Дитина ОСОБА_4 поступив 08.12.2014 року у клініку дитячої ортопедії Інституту патології хребта і суглобів імені проф. М.І.Ситенко із діагнозом еквино-пола деформація стопи та йому 10.12.2014 року проведено оперативне лікування, що підтверджується випискою із історії хвороби від 19.12.2014 року.

Як вбачається із виписки з історії хвороби від 18.01.2017 року, виданої відділенням дитячої ортопедії Інституту патології хребта і суглобів імені проф. М.І.Ситенко НАМН України, ОСОБА_4 встановлено діагноз: ДЦП, спастичний лівосторонній геміпарез, паралітична еквинусна деформація лівої стопи, стан після хірургічного лікування, частковий рецидив деформації. Вкорочення лівої нижньої кінцівки на 2 см. Порушення функції опори і ходьби. Так, дитині ОСОБА_4 проведено комплексне, клініко-лабораторне, рентгенологічне обстеження та 13 січня 2017 року проведено хірургічне втручання в об'ємі: тимчасове дистальне блокування зони росту бедренної кістки пластинами «Інмайстерс». Операція Страйєр зліва.

09.02.2017 року дитина ОСОБА_4 поступив у відділення дитячої ортопедії Інституту патології хребта і суглобів імені проф. М.І.Ситенко НАМН України для контрольного огляду після оперативного втручання, йому проведено контрольну рентгенографію, знято гіпсову іммобілізацію, накладено ортез на ліву нижню кінцівку, що підтверджується випискою із історії хвороби від 09.02.2017 року.

Також, 09.01.2018 року ОСОБА_4 повторно госпіталізовано у відділення дитячої ортопедії Інституту патології хребта і суглобів імені проф. М.І.Ситенко НАМН України та 10 січня 2018 року проведено хірургічне втручання в об'ємі: видалення метафізарних винті дистальної зони росту правої бедренної кістки (виписка із історії хвороби від 12.01.2018 року).

Згідно рахунку-фактури №1901/11 від 19.01.2017 року вартість набору імплантів, придбаних позивачкою ОСОБА_1, які використано для оперативного втручання, становить 21600 грн.

Також позивачкою понесено та документально підтверджено витрати на проїзд поїздом до медичного закладу на загальну суму 926,38 грн.

Суд не приймає до уваги подані позивачкою фіскальні чеки про оплату вартості ліків, які використовувались для оперативного лікування на загальну суму 4443,25 грн., оскільки нею не підтверджено, що саме ті лікарські препарати було назначено лікарем та використано для операцій.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що ним за період з січня 2017 року по березень 2018 року було перераховано додаткові витрати на утримання дітей на картковий рахунок позивачки у розмірі 24500 грн., оскільки відповідачем їх не підтверджено жодним чином, а дублікати чеків, які він представив суду свідчать про те, що ним перераховувались кошти отримувачу ОСОБА_1 як аліменти.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із статтею 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз ст. 185 СК України свідчить про те, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком, в даному випадку, батька незалежно від сплати ним аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Як встановлено судом, син сторін є дитиною з інвалідністю та потребує проходження періодичного медичного спостереження, лікування та реабілітації, а також оперативного втручання, у зв`язку із чим позивачкою, з якою проживає дитина, у 2017-2018 роках понесено додаткові витрати на операції, загальна вартість яких, крім придбання ліків, складає 22526,38 грн.

Позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 50% понесених нею додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд оцінює критично твердження відповідача про те, що зміна його майнового та сімейного стану унеможливлює брати участь у додаткових витратах на дитину, так як судом враховується розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину, оскільки на вимогу позивачки стягує лише 50% понесених нею додаткових витрат, які нею доведено та документально підтверджено.

З цих підстав, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача додаткових витрат понесених на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 підлягають до часткового задоволення у сумі 11263,19 грн., що становить половину вартості фактично понесених позивачем витрат на утримання дитини.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати в доход держави підлягають стягненню з відповідача.

На підставі наведеного,керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ст.ст. 141, 180, 185 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого у АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої у АДРЕСА_1 та жительки АДРЕСА_2, додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 11263 грн. 19 коп., з яких 10 800 грн. 00 коп. - 50% вартості набору імплантів «Інмайстерс» використаних при проведенні оперативного лікування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, 463 грн. 19 коп. - 50% вартості проїзду до місця проведення оперативного лікування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та його повернення додому.

У решті позову відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. в доход держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Роз'яснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 18 липня 2018 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В. МАЛЯРЧУК