справа № 462/3738/18
УХВАЛА

26 липня 2018 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду із позовом, у якому просять визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; визнати право вланості за ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; визнати право власності за ОСОБА_2 на будівельні матеріали, з яких складається самочинна добудова до квартири АДРЕСА_2; стягнути з відповідачки судовий збір на користь позивачів.

Ухвалою суду від 22.06.2018 року зазначена позовна заява була залишена без руху, оскільки позивачі не вказали ціну позову; не сплатили судовий збір відповідно до ціни позову; не чітко виклали зміст позовних вимог щодо вимог про визнання право власності на будівельні матеріали, а саме не вказали перелік та кількість зазначених матеріалів.

На виконання ухвали позивачі 24.07.2018 року подали до суду заяву про виправлення недоліків, у якій зазначили, що сплатили мінімальний розмір судового збору за кожну вимогу, оскільки не можуть визначити ціну позову.

Однак, вивчивши матеріали заяви, оглянувши матеріали позовної заяви, вважаю, що позовна заява підлягає повторному залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 175 КПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно із п. 1,10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується чи оспорюванню сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв, які подаються до суду фізичною особою, майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ч. 4 ст. 134 ЦПК України суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов'язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Позовна заява складається з трьох вимог майнового характеру, за які позивачі сплатили мінімальну ставку судового збору, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто по 704,80 грн. за кожну вимогу, мотивуючи тим, що неможливо визначити вартість будівельних матеріалів на день подання позову.

Як убачається з автоматизованої системи документообігу суду, у провадженні Залізничного районного суду м. Львова спори між сторонами тривають з 2015 р. Зокрема, у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває справа за позовом 462/4929/15 ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_3, автомобіля марки ВАЗ 21111, автомобіля марки МАЗ 503, а також будівельних матеріалів, з яких проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до спірної квартири. Відповідно до ухвали від 15.01.2018 року, дана справа скерована до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи, зокрема і для з'ясування які будівельні матеріали та обладнання (із зазначенням їх переліку та кількості) були використані під час прибудови квартири АДРЕСА_4.

Відтак з метою недопущення зловживання позивачами їх процесуальними правами, дотримуючись вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України, беручи до уваги твердження позивачів про те, що вони не можуть визначити ціну позову, вважаю за необхідне попередньо визначити суму судового збору, зобов'язавши позивачів сплатити судовий збір за кожну позовну вимогу у розмірі 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в загагальному 6 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10572 грн. /1762 грн. х 6/.

Крім цього дана позиція співпадає із позицією Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендацією щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практикою Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

У відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачам строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали, для усунення недоліків такої.

Керуючись ст. 175, 185, 259-261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності - залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали - 10 /десять/ днів.

Строк усунення недоліків обчислювати з дня отримання позивачем ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків до вказаного терміну позовна заява вважатиметься не поданою та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

Оригінал ухвали.