Справа № 466/7025/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/3065/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

судового засідання

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові при розгляді цивільної справи за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Донченка Ю.В. від 07 березня 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором клопотання ОСОБА_6 про заміну сторони правонаступником, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Маріни Анатоліївни до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом її продажу.

Дане рішення оскаржила Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна М.А.

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Вважають рішення незаконним, необґрунтованим, оскільки суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Зазначають, що судом не вирішено питання про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором, не вирішеним залишилося питання про стягнення з відповідача судового збору.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції до суду надійшло клопотання гр. ОСОБА_6 про заміну позивача у даному спорі ПАТ «ВіЕйБі Банк» на нього правонаступника ОСОБА_6 у зв'язку із переходом до нього прав кредитора по відношенню до ОСОБА_5 відповідно до Договору №7178 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23.02.2018 року та до ОСОБА_4, відповідно до Договору від 23.02.2018 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 24.09.2007 року.

До клопотання вказаною особою долучено договір №7178 «Про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги» від 23.02.2018 року, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_6, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 24 вересня 2007 року ОСОБА_8, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим №2888, що затверджений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 23.02.2018 року; акт прийому передачі за вказаним договором та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію ОСОБА_6 іпотекодержателем, відповідно до згаданого договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

Додатково, від ПАТ «ВіЕйБі Банк» до суду надійшла заява, якою Банк інформує про укладення згаданих договорів між ними та ОСОБА_6, а також про відповідність таких вимогам закону та перехід прав кредитора за такими до згаданої особи.

Колегія суддів вважає, що таке клопотання до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Зважаючи на вказані вимоги закону слід вказати про те, що фактором, та відповідно особою до якої може перейти право вимоги, зокрема, за кредитним договором може бути виключно Банк або інша фінансова установа, фізична ж особа відповідно фактором бути не може та таких прав набути не може.

Також, відповідно до ст. 509 ЦК України, обов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Крім цього, згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

За ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Крім цього, слід вказати і про те, що договір про відступлення прав вимоги, який передбачає фінансування передання на умовах платності є по суті договором факторингу та назва договору жодним чином не може змінити його суті, яка від такої назви може відрізнятися. Тобто якщо за договором за певну винагороду передається право вимоги грошового боргу, то такий договір є договором факторингу, за яким фактором може бути виключно банк або інша фінансова установа, які вправі здійснювати факторингові операції.

Як вбачається із договору «Про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги» від 23.02.2018 року, що укладений між ПАТ «Всукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_6, за таким, право вимоги відповідно до кредитного договору №301/07/02 від 24.09.2007 року, що стосується даного спору, яке належить позивачу по справі за плату передано ОСОБА_6

Тобто між сторонами по суті укладено договір факторингу та за таким договором фактором є фізична особа ОСОБА_6

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно згаданий договір, який такий, що укладений особою як фактором, що не могла такий укладати слід вважати нікчемним, тобто договором, що укладений без дотримання вимог закону, стосовно належності сторони договору.

Також відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Крім цього, відповідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання.

Зважаючи на вказане у зв'язку із недійсністю договору про відступлення прав вимоги недійсним є і договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 24 вересня 2007 року ОСОБА_8, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим №2888, що затверджений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 23.02.2018 року

Дійсно, відповідно до п. 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 року №2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за №1581/21893, реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.

Однак аналізуючи вказану норму в сукупності із наведеними вище слід вважати, що реалізація прав вимоги шляхом відкритого конкурсу може здійснюватись виключно при участі у такому банків або інших фінансових установ, які відповідно до закону мають право здійснювати факторингові операції, оскільки підзаконний нормативно правовий акт не може суперечити вимогам закону, що має вищу юридичну силу, а тим більше застосовуватись окремо від закону.

Зважаючи на вказане, а саме недійсність договорів відступлення прав вимог, а також відповідно недійсність прав, які за такими мали бути відступлені у особи ОСОБА_6 з моменту її укладення (ст. 236 ЦК України), вказану особу не слід вважати правонаступником позивача у даному спорі про звернення стягнення на предмет іпотеки, однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості перед Банком за Кредитним договором №301/07/02 від 24.09.2007 року в сумі 232 646 грн. 41 коп.

Відповідно у задоволенні клопотання про заміну сторони правонаступником слід відмовити.

Зважаючи на відмову задоволенні клопотання у судове засідання слід викликати представника позивача для з'ясування позиції позивача по суті спору, а саме чи підтримується і надалі позивачем позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги та у якій частині, позиція про що може бути викладена у письмових заявах, поясненнях, тощо підписаних уповноваженими на прийняття відповідних процесуальних рішень особами.

Керуючись ст.ст. 55, 222, 368 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

клопотання ОСОБА_6 про заміну сторони правонаступником - залишити без задоволення.

У розгляді справи - оголосити перерву до 16 год. 00 хв. 30.10.2018 року.

В судове засідання викликати представника позивача для з'ясування позиції позивача по суті спору, а саме чи підтримується і надалі позивачем позовній вимоги та вимоги апеляційної скарги та у якій частині.

Позиція позивача по суті спору, а саме чи підтримується і надалі позивачем позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги та у якій частині може бути викладена у письмових заявах, поясненнях, тощо підписаних уповноваженими особами на прийняття відповідних процесуальних рішень.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра