Ухвала

09 липня 2018 року

місто Київ

справа № 205/2595/15-ц

провадження № 61-5357ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року у складі судді Нижного А.В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у складі суддів: Каратаєвої Л. О., Григорченка Е. І., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулось до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5, в якому з урахуванням уточнених вимог просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 43 301, 70 дол. США.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що між сторонами 04 вересня 2006 року укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 20 500, 00 дол. США строком до 04 вересня 2011 року та зобов'язався його повернути, сплатити відсотки за користування наданими грошовими коштами в строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за названим договором не виконав. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2011 року з ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2006 року станом на 21 липня 2011 року в розмірі 23 061, 26 дол. США. Як визначив позивач, заборгованість становить 43 301, 70 дол. США та складається з: 882, 74 дол. США заборгованості за кредитом; 14 797, 77 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом; 1 435, 00 дол США заборгованості за комісією за користування кредитом; 26 186, 19 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2006 року за період з 10 квітня 2012 року до 02 квітня 2015 року, що складається з заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 11 955, 72 дол. США, а також пеню за період з 10 квітня 2014 року до 02 квітня 2015 року у розмірі 311 468, 76 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що доказів погашення заборгованості за кредитним договором, стягнутої рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2011 року, відповідачем суду не надано. При цьому, суд зробив висновок про існування визначених частиною четвертою статті 267 ЦК України підстав для відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення платежів, пред'явлених до стягнення з порушенням строків позовної давності: щодо стягнення пені за період до 10 квітня 2014 року та щодо стягнення інших платежів за період до 10 квітня 2012 року. З цих же підстав суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за сумою кредиту та за комісією за користування кредитом в повному обсязі, оскільки останні нарахування за цими платежами мали місце ще у 2011 році. Стягуючи пеню в межах строку позовної давності, суд зазначив, що таке стягнення може відбуватись лише у національній валюті України, а тому відсутні підстави для стягнення пені в доларах США.

Апеляційний суд Дніпропетровської області, переглядаючи зазначене рішення, погодився із висновками суду першої інстанції та зазначив, що, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, необхідно зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а тому ухвалою апеляційного суду від 15 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року відкрито провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що Верховний Суд у складі колегії суддів не приймав рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, Суд інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п'яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик