ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року

м.Суми

Справа №585/635/18

Номер провадження 22-ц/788/1216/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання -

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

третя особа - громадська організація «Міське об'єднання споживачів «Довіра»;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2018 року, в складі судді Яковця О.Ф., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складений 18 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи тим, що у грудні 2016 року вона придбала у ФОП ОСОБА_2 в приміщенні магазину «Бутікова Галерея» пару жіночих чобіт, виготовлених зі шкіри сірого кольору (з темними вставками) 38 розміру, розкрасу «пітон», виробництва Туреччина за ціною 3200 грн.

Так як вона виявила недоліки товару, а саме: тріщини лакової плівки шкіри взуття, відклеювання підошви, віддушистість шкіри зверху взуття, у лютому 2017 року в усній формі та у квітні 2017 року вже у письмовій формі вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 з проханням забрати товар неналежної якості та повернути кошти за вказаний товар, на що отримала відмову.

З метою повернення коштів за неякісний товар 03 квітня 2017 року вона прийшла до магазину ФОП ОСОБА_2 та самовільно взяла з полиці пару таких же куплених жіночих чобіт, на яких був встановлений вже інший цінник 3800 грн. та покинула вказане приміщення, повідомивши, що цю пару чобіт вона поверне відповідачу, коли він поверне їй кошти за неякісний товар.

Просила розірвати договір купівлі-продажу жіночих чобіт, укладений у грудні 2016 року; стягнути з ОСОБА_2 вартість жіночих чобіт у розмірі 3200 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу жіночих чобіт, укладений у грудні 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість жіночих чобіт у розмірі 3200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 2000 грн. моральної шкоди.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у зв'язку з тим, що придбаний товар був неналежної якості вона перенесла сильне душевне хвилювання, стрес, тривогу, вживала заспокійливе, адже вимушена була весь цей час терпіти допити слідчого, так як була порушена кримінальна справа, весь свій вільний час витрачала на походи до Роменського міськрайонного суду. Крім того, пройшла лікування в КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни». На сьогоднішній день вона не має змоги купити собі інше взуття, оскільки у неї немає коштів.

Рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди в апеляційному порядку не оскаржуєтся.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у грудні 2016 року ОСОБА_1 придбала у ФОП ОСОБА_2 в приміщенні магазину «Бутікова Галерея» за адресою: вул. Руденка, 18А в м. Ромни в бутіку № 29 пару жіночих чобіт, виготовлених зі шкіри сірого кольору (з темними вставками) 38 розміру, розцвітки «пітон», виробник Туреччина «Розалін» за 3200 грн.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 з приводу повернення їй товару неналежної якості, а саме: жіночих чобіт та відшкодування їх вартості, проте ФОП ОСОБА_2 відмовилася повертати гроші за товар (а.с. 44-45).

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 1154 у кримінальному провадженні, складеного 16 листопада 2017 року, в досліджуваній парі взуття - чоботах жіночих демісезонних (р. 38) встановлена наявність дефектів в обох півпарах (розтріскування та часткове руйнування лакового покриття матеріалу верху взуття; незначне відклеювання підошви; віддушистість на всіх деталях верху взуття; неспівпадіння деталей по висоті). Тріщини лакової плівки натуральних і синтетичних шкір має виробничий або невиробничий дефект. Причина утворення виробничого дефекту - порушення технології виробництва шкіри. Невиробничого - порушення умов експлуатації взуття. Відновлення споживчих властивостей взуття шляхом усунення дефекту є неможливим (а.с. 18-27).

Згідно з постановою слідчого СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області від 11 грудня 2017 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328 від 04 квітня 2017 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (а.с. 44-45).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог мотивоване тим, що позивач відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на повернення сплаченої за товар неналежної якості грошової суми.

Щодо відшкодування моральної шкоди, на яку посилається позивач, що спричинена їй неправомірними діями відповідача, то відшкодування такої шкоди у спорах про захист прав споживачів передбачено у випадках, якщо така шкода завдана майну споживача або шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 та ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі ст. 673 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, а у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Статтею 678 наведеного Кодексу встановлено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, які пов'язані із непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявились неодноразово чи з'явились знову після усунення) покупець має право за своїм вибором відмовитись від товару і вимагати повернення сплаченої за товар суми або вимагати заміни товару.

За змістом ст. 708 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відмовляючи позивачу у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відшкодування такої шкоди у спорах про захист прав споживачів передбачено у випадках, якщо така шкода завдана майну споживача або шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, колегією суддів апеляційного суду не приймаються у зв'язку з наступним.

У статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК України, шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені §3 гл. 82 ЦК.

Аналіз вищезазначених норм закону дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Однак, таких обставин при розгляді справи, що переглядається встановлено не було.

Крім того, судом правильно встановлено, що позивач в обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилалась на те, що така шкода спричинена їй незаконними діями відповідача і полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення її прав як споживача, тому підстави для задоволення позову відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

С.С.Ткачук