Справа № 136/984/18
Провадження № 22-ц/772/1665/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Стадник С. І.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 рокуСправа № 136/984/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Кучевського П.В., Рибчинського В.П.,

за участі секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

заявник (боржник) - директор Липовецької центральної районної бібліотеки ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шендерук Галина Євгеніївна,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року, постановлену у складі судді Стадника С.І. о 15:49 год. у залі суду в місті Липовець,

встановив:

У червні 2018 року директор Липовецької центральної районної бібліотеки (далі - Липовецька ЦРБ) ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шендерук Г.Є. (далі - державний виконавець відділу ДВС) про накладення штрафу.

Скаргу мотивовано тим, що 14 травня 2018 року державний виконавець відділу ДВС Шендерук Г.Є. прийняла постанову про накладення штрафу на Липовецьку ЦРБ у розмірі 6 800 грн за невиконання виконавчого листа № 136/1400/16-ц про поновлення ОСОБА_5 на посаді бібліографа I категорії Липовецької ЦРБ.

Посилаючись на те, що рішення суду невиконане з об'єктивних (поважних) причин про наявність яких було проінформовано державного виконавця, директор Липовецької ЦРБ просила визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу від 14 травня 2018 року.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця відділу ДВС Шендерук Г.Є. від 14 травня 2018 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 6 800 грн за невиконання виконавчого листа № 136/1400/16-ц про поновлення ОСОБА_5 на посаді бібліографа I категорії Липовецької ЦРБ.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення суду не виконується з об'єктивних причин. При цьому боржник вчиняє необхідні дії спрямовані на вирішення питань, що ускладнюють виконання рішення. Про існування вказаних обставин державний виконавець був проінформований, проте належної оцінки їм не дав.

В апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції й постановити нову, про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державний виконавець, накладаючи штраф на боржника, діяв у межах та у відповідності з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», оскільки останній тривалий час не виконує рішення про поновлення стягувача на роботі, хоча і має таку можливість.

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Судом установлено, що 14 травня 2018 року державний виконавець відділу ДВС Шендерук Г.Є. прийняла постанову про накладення штрафу на Липовецьку ЦРБ у розмірі 6 800 грн за невиконання виконавчого листа № 136/1400/16-ц про поновлення ОСОБА_5 на посаді бібліографа I категорії Липовецької ЦРБ.

Звертаючись до районного суду зі скаргою, Липовецька ЦРБ посилалася на неправомірність винесення цієї постанови, оскільки рішення суду не виконане з об'єктивних (поважних) причин про наявність яких державного виконавця було проінформовано, а тому нарахування штрафу є неправомірним.

Скасовуючи постанову про накладення штрафу, суд першої інстанції погодився з доводами боржника про неможливість виконати рішення з поважних причин, а відтак вважав накладення штрафу на боржника неправомірним.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

14 травня 2018 року державний виконавець відділу ДВС Шендерук Г.Є. прийняла постанову про накладення штрафу на Липовецьку ЦРБ у розмірі 6 800 грн за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення суду про поновлення боржника на роботі.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню повністю, а провадження у справі - закриттю.

Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Разом із тим колегія суддів не надає оцінку постанові державного виконавця відділу ДВС по суті, оскільки порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року скасувати.

Закрити провадження у справі за скаргою Липовецької центральної районної бібліотеки на постанову державного виконавця Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шендерук Г.Є. про накладення штрафу.

Повідомити Липовецьку ЦРБ, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис П.В. Кучевський

Підпис В.П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач С.К. Медвецький