Справа № 729/341/18
2/729/200/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2018 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до виконавчого листа №2-680 від 14.08.2003 він виплачує на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку і доходу, відповідно до виконавчого листа №729/133/15 від 23.03.2012 він виплачує на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку і доходу. На даний час він проживає з матірю ОСОБА_6, яка з березня 2017 року постійно хворіє, потребує постійного стороннього догляду та не спроможна до самообслуговування, на лікування потрібні додаткові кошти.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки мати позивача згідно виписки з протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії від 22.05.2018 не потребує стороннього догляду, спроможна до самообслуговування, позивач отримує постійний дохід близько 10000 грн. у місяць, забезпечений житлом, має автомобіль, іншої сімї та дітей не має. Будь-які підстави для зміни розміру аліментів відсутні.

Представник відповдачки позовні вимоги не визнала і просила в їх задоволенні відмовити, оскільки відплвідно до ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментв немає.

Вислухавши сторони, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, та керуючись законом суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до виконавчого листа №2-680 від 14.08.2003 позивач виплачує на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку і доходу (а.с. 5), відповідно до виконавчого листа №729/133/15 від 23.03.2012 позивач виплачує на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку і доходу (а.с. 6). Позивач проживає з матірю ОСОБА_6 (а.с. 7), яка з березня 2017 року хворіє, потребує постійного стороннього догляду та не спроможна до самообслуговування, на лікування потрібні додаткові кошти, що підтверджується випискою з протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії від 03.03.2017 (а.с. 9).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Так, виходячи з положень ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З роз'яснень, викладених у пункті 17 вищевказаної Постанови та частини першої статті 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, відповідно ст.2 ч.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У силу положень ст.177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищенаведеного, вирішуючи даний спір, суд в силу ст. 192 СК України вважає безпідставними твердженням позивача, що основною обставиною для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів є те, що він утримує матір, яка хворіє, потребує постійного стороннього догляду та не спроможна до самообслуговування, так як такі його доводи спростовані відповідачкою, яка надала виписку з протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії від 22.05.2018, відповідно до якого матір позивача ОСОБА_6 не потребує стороннього догляду, спроможна до самообслуговування. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що відповідач забезпечений житлом, має у власності житловий будинок, транспортний засіб, іншої сім'ї та дітей не має, тобто на даний час даних, які б свідчили про погіршення матеріального стану позивача судом не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

А відтак, враховуючи положення ст. 182 СК України, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, постійний дохід позивача, відсутність на утриманні іншої сімї, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування передбачених законом підстав для зменшення розміру стягуваних з нього за рішенням суду аліментів.

Приймаючи рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог до відповідача, суд в першу чергу виходив виключно з інтересів дітей сторін по справі, які потребують батьківської уваги, турботи та матеріального забезпечення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 192, 202 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2-5, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 76-81, 83, 174, 177, 258, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року , Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Бойко