Справа № 211/3043/18
Провадження № 2/211/1626/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 серпня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Сарат Н.О.,

при секретарі Нікітенковій М.М.,

у відсутність сторін,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ОСОБА_2 ради про визнання права на земельну ділянку,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ОСОБА_2 ради про визнання права на земельну ділянку. Мотивуючи позовні вимоги, тим що, 27 грудня 1997 року померла її ОСОБА_3. Їй на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради від 09.04.1997 року № 199/1 належала земельна ділянка на праві власності за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, 26, кадастровий номер :03:534:0074. Крім того, їй на праві власності належало домоволодіння, що розташоване на цій земельній ділянці.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким вказане домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, 26 заповіла її матері ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_3 її матір ОСОБА_4 прийняла спадщину та 08.08.1998 р. отримала свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння.

Матір за життя теж склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала їй. ОСОБА_4 померла 14 травня 2014 року. Вона звернулась до нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом було заведено спадкову справу та нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину від 06.03.2018 р., відповідно до якого вона є власником житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, 26. Однак, земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння до цього часу залишилось зареєстрованим за первісним власником ОСОБА_3, що померла 27.12.1997 року, так як її матір, прийнявши спадщину у вигляді домоволодіння і оформивши його, не вирішила питання щодо оформлення права власності і на земельну ділянку, на якій розташоване це домоволодіння.

Вона не має можливості отримати спадщину у вигляді земельної ділянки через нотаріуса, оскільки право власності не зареєстровано за її матір'ю, вона фактично набула земельну ділянку у власність, відповідно до ст. 30 ЗК України, у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, однак за життя вона не оформила її юридично, у зв'язку з чим змушена звернутись до суду.

Просить суду визнати за нею раво власності на земельну ділянку площею 0,0605 га, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, б.26, кадастровий номер :03:534:0074.

У судове засідання сторони не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 до суду подала заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у її відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Представник Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради до суду подав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Заперечень щодо вимог позивача не мають. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив такі обставини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Як встановлено судом, 27 грудня 1997 року померла ОСОБА_3 (а.с. 8 - копія свідоцтва про смерть). Їй на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради від 09.04.1997 року № 199/1 належала земельна ділянка на праві власності за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, 26, кадастровий номер :03:534:0074 ( а.с. 16, 17 - копі державного акту на землю, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку). Крім того, їй на праві власності належало домоволодіння, що розташоване на цій земельній ділянці.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким вказане домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, 26 заповіла матері позивача ОСОБА_4 ( а.с. 9 копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом).

За життя ОСОБА_4 теж склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала позивачу ОСОБА_1 (а.с. 11 - копія заповіту ).

ОСОБА_4 померла 14 травня 2014 року ( а.с. 10 - копія свідоцтва про смерть ).

ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом було заведено спадкову справу та нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину від 06.03.2018 р., відповідно до якого вона тепер є власником житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдівська, 26 ( а.с. 13, 14 копія свідоцтва про право на спадщину, витяг про реєстрацію права власності, копія спадкової справи).

На момент смерті ОСОБА_3 (27.12.1997 року) та отримання свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, діяв ЗК України в редакції 1993 року. Відповідно до ст. 30 ЗК до при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до ст. 524, 534 ЦК України 1960 року, що діяв на момент відкриття та прийняття спадщини, спадкування здійснюється за законом чи за заповітом.

Земельна ділянка за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, 26, відповідно до державного акту про право приватної власності на землю, була передана ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Отже, ОСОБА_4 прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_3 та отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, 26, зареєструвавши право власності, відповідно до вказаної норми закону набула одночасно і права власності на належну ОСОБА_3 земельну ділянку.

ОСОБА_4 померла 14.05.2014 року. На момент її смерті діяв ЦК України 2004 року.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції 2001 року у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до пункту „а ч. 3 ст.152 Земельного кодексу України в редакції 2001 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права на землю.

Окрім цього, згідно Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Згідно зі статтею 152 ЗК України 2001 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом (крім того є спадкоємцем першої черги після смерті матері за законом), вона є власником домоволодіння, де розташована земельна ділянка, яка є спадковим майном, тому суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на земельну ділянку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, 26.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 141, 206, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ОСОБА_2 ради про визнання права на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за мною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0605 га, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пловдивська, б.26, кадастровий номер :03:534:0074.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та ( або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частковою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сарат Н. О