АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/786/18 Номер провадження 22-ц/786/1382/18Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

секретар Рибак О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2018 року, постановленого суддею Тімошенко Н.В.,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

06.02. 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення сімейно-шлюбних відносин та неможливість їх відновлення, а подальше збереження шлюбу суперечать його інтересам.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2018 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 27 червня 2003 року Полтавським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, що підтверджується актовим записом № 616, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Макогон) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано.

Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Редчук», відповідачу «Редчук».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 704, 80 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила відповідач. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вважає, що районним судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про надання строку на примирення, оскільки з позивачем проживають сімєю в одній квартирі на території Німеччини, у м. Ольхінг, ведуть спільне господарство, виховують неповнолітніх дітей.

Також вважає безпідставною відмову суду в обєднанні в одне провадження з позовом про розірвання шлюбу її зустрічного позову про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та визначення місця їх проживання, які є взаємоповязаними та спільний їх розгляд був би доцільним.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому в інтересах ОСОБА_2 його адвокатом ОСОБА_3, останній заперечує доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення без змін. Зазначає, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та з початку 2018 року та проживають окремо. Вважає, що заявлені відповідачкою клопотання були спрямовані на затягування розгляду справи з метою одержання дозволу на проживання в Німеччині, оскільки ніяких заходів до примирення не вживає. Звертає увагу на те, що позивач не ухиляється від утримання дітей, а також не має спору щодо їх місця проживання.

У суді апеляційної інстанції представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у шлюбі , який зареєстрований 27 червня 2003 року Полтавським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №616./а.с.4/

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4./а.с.16-17/

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є громадянами України та зареєстровані в Україні у м.Полтаві, а також з 01.09.2015 року у Німеччині м.Ольхвінг./а.с.5-7, 8-14,75/

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб, суд першої інстанції виходив з того, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, подальше їх спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду про розірвання шлюбу та до незгоди з ухвалами про відмову у наданні строку для примирення і про відмову у прийнятті до спільного розгляду зустрічного позову.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови районного суду у задоволенні клопотання про надання строку на примирення з посиланням на продовження спільного проживання в одній квартирі на території Німеччини, у м. Ольхінг та бажання зберегти сімю, оскільки вони не підтверджені належними та допустимим доказами, тоді як позивач у позові та його представник у судовому засіданні зазначені обставини заперечують, стверджуючи протилежне.

При цьому апеляційний суд враховує, що справа перебуває у провадженні суду більше чотирьох місяців, однак про обставини, направлені на примирення, сторонами не заявлено.

Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Заявляючи клопотання про надання строку для примирення, відповідач одночасно подала зустрічний позов про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей з нею у м.Полтаві, що свідчить про інші наміри відповідача щодо шлюбних відносин з позивачем. Тому апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про відсутність підстав для надання сторонам строку для примирення.

Із матеріалів справи та пояснень представників сторін в судовому засіданні вбачається, що між сторонами склалися складні відносини, фактично вони проживають у різних містах Німеччини, шлюб між подружжям існує формально, шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припиненні і зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Тому апеляційний суд вважає наявними підстави для розірвання шлюбу сторін. Не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги в частині незгоди з ухвалою районного суду від 19.04.2018 року про відмову в обєднанні в одне провадження з позовом про розірвання шлюбу зустрічного позову про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та визначення місця їх проживання.

Відповідно до ч.2 ст.193 СК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Незважаючи на те, що позовні вимоги та зустрічні вимоги впливають із сімейних правовідносин сторін, однак за предметом вони є різними, тому колегія суддів вважає, що їх спільний розгляд був недоцільним. При цьому колегія суддів враховує, що позивач у своєму позові вказав про відсутність спору щодо місця проживання дітей, а відповідач, стверджуючи протилежне, будь-яких доказів зазначених обставин не надала. Крім того, її зустрічні вимоги про визначення місця проживання дітей з нею у м.Полтаві суперечать її ж доводам щодо бажання збереження шлюбних відносин і спільного проживання з позивачем у Німеччину. Подаючи позов про визначення місця проживання дітей, до справи необхідно залучити третю особу орган опіки та піклування, що також виключає можливість спільного розгляду заявлених вимог. Між тим, відповідач не позбавлена права заявити вказані нею у зустрічному позові вимоги самостійним позовом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389 ч.1 п.1, ст.ст. 390-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 липня 2018 року

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді: /підписи/ ОСОБА_9

ОСОБА_10

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1