Справа № 345/3897/17
Провадження № 22-ц/779/893/2018
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої судді-доповідача Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 14 травня 2018 року у складі судді Кардаш О.І. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору та зняття заборони відчуження,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору та зняття заборони відчуження.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у червні 2014 року між нею та відповідачкою по справі ОСОБА_3 укладено спадкові договори, які посвідчені приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу, відповідно до яких після її смерті у власність відповідачки переходить житловий будинок АДРЕСА_1, а також земельна ділянка, пл.0,1000га, розташована в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Відповідно до даних спадкових договорів на набувача покладалось ряд обов»язків, а саме забезпечення ліками, надання матеріальної допомоги, прибирання будинку та ін.

Однак, після укладення спадкового договору відповідач виїхала на роботу в Чехію, та не бажає виконувати умови спадкового договору, а без допомоги сторонніх осіб вона вже не може обійтись. На її прохання відповідач відмовляється повернутись в Україну та виконувати умови договору.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначила, що вона є перестаріла, одинока жінка, останнім часом стала часто хворіти, у зв»язку з чим не може обходитись без сторонньої допомоги.

На прохання відповідачки та її обіцянку опікуватись нею до смерті вона спочатку склала на користь відповідачки заповіт, а пізніше на її прохання були укладені спадкові договори, які теж були укладені з метою опіки нею до смерті.

Після укладення спадкових договорів відповідач ОСОБА_3 поїхала на роботу в Чехію, періодично телефонувала їй, цікавилася її здоров»ям та двічі на рік її провідувала, привозила гостинці. Оскільки у 2014-2015 роках почувалася здоровою то жодних вимог по догляду від відповідачки не вимагала, однак у 2016-2017 роках стала хворіти та потребує допомоги у побуті, однак відповідач перебуває у Чехії і не бажає повернутися для виконання домовленостей, які між ним були досягнуті.

На думку позивачки суд не взяв до уваги покази свідків, які підтверджують факт відсутності допомоги відповідачки та її родичів.

Апелянт зазначила, що з відповідачкою в неї була домовленість про повний догляд за нею при потребі аж до її смерті, їй не було відомо які саме обов»язки було покладено на ОСОБА_3 в спадковому договорі, оскільки даний договір вона підписала не читаючи через малограмотність, а перелічені в спадковому договорі обов»язки безкоштовно надають перестарілим особам соціальні працівники.

Апелянт просила рішення суду скасувати та постановити нове яким задовольнити її позовні вимоги.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечила доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Івано-Франківської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що 25 червня 2014 року між ОСОБА_2 (відчужувач) та ОСОБА_3 (набувач) укладено спадкові договори, згідно умов яких набувач зобов'язується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і, в разі її смерті, набуває право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Предметом спадкових договорів є житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, який належить відчужувачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13 липня 2007 року Калуською міською державною нотаріальною конторою (п. 3 Договору), а також земельна ділянка пл.0,1000 га, розташована АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить відчужувану на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 23 липня 2010 року відділом Держкомзему у м. Калуш, згідно рішення Калуської міської ради від 24 грудня 2009 року №1069. (п.2 Договору)

Відповідно до п. 7 Договору, набувач взяв на себе наступні зобов'язання: щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок його коштів; забезпечувати проведення прибирання будинку не менше одного разу на тиждень; забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок коштів відчужувача; в разі смерті відчужувача поховати її.

Пунктом 9 Договору передбачено, що у разі невиконання набувачем умов даного договору, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним умов цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів невиконання обов»язків, обумовлених спадковими договорами, позивачем не надано і не спростовано доводів відповідача про забезпечення виконання умов договору, які підтверджені зібраними доказами по справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно із ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись у листопаді 2017 року до суду з даним позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідачка на протязі тривалого часу не виконує обов»язків передбачених спадковими договорами, у зв»язку з чим сусіди допомагають їй по господарству, приносять їжу, купляють продукти.

Так на підтвердження зазначених обставин позивач просила допитати у якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та сім»я відповідачки ОСОБА_3 протягом тривалого часу ще до укладення спадкового договору були знайомі, відповідач допомагала позивачу по господарству.

Як пояснила апелянт у засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_3 як до укладення спадкового договору так і після його укладення працювала в Чехії, спочатку вона склала заповіт на користь ОСОБА_3, а пізніше вони дійшли згоди про укладення спадкового договору.

Знаючи те, що ОСОБА_3 працює в Чехії ОСОБА_2 не наполягала на виконанні умов договору особисто ОСОБА_3, а тому зобов»язання за спадковими договорами були визначені сторонами таким чином, що не вимагали обов»язкового виконання їх особисто набувачем, у зв»язку з цим на набувача було покладено обов»зок забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок його коштів; забезпечувати проведення прибирання будинку не менше одного разу на тиждень; забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтвердили виконання відповідачем спадкового договору. Встановлено, що за дорученням ОСОБА_9 її дочка ОСОБА_12 та невістка ОСОБА_9 здійснювали догляд за ОСОБА_2, зокрема здійснювали прибирання у будинку позивачки, допомагали із пранням та забезпечували надання відповідачці медичної допомоги. ОСОБА_3 систематично передавала ОСОБА_15 продукти харчування, засоби гігієни.

Встановлено, та не заперечується позивачем, що ОСОБА_9 за власні кошти здійснила ремонт у будинку ОСОБА_2, було замінено підлогу та плитку в коридорі, встановлено нові двері, надала в користування телевізор, холодильник, придбавала дрова, тобто дбала про покращення умов проживання ОСОБА_2 Відповідач профінансувала святкування 80-ти річчя ОСОБА_2 та поминки із дня смерті її чоловіка.

Придбання відповідачем вхідних дверей, ламінату та плитки у помешкання ОСОБА_2 підтверджено також товарними чеками (а.с. 78, 83, 84).

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_9 не тільки виконувала взяті на себе обов»язки з а спадковими договорами, але й надавала іншу необхідну допомогу для позивача.

Посилання апелянта на те, що ремонт будинку відповідач здійснила у своїх інтересах не заслуговують на увагу, оскільки у зазначеному будинку проживає ОСОБА_2, а не відповідач.

Не знайшли свого підтвердження посилання апелянта на те, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Калуській ЦРЛ та потребувала у зв»язку з цим догляду , оскільки згідно листа КЗ «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад від 26.03.2018 року ОСОБА_2 не перебувала на стаціонарному лікуванні та відсутні також відомості про її звернення у журналах реєстрації амбулаторних хворих за 2016-2017 роки.

У 2016-2017 році дійсно було зареєстровано ряд викликів невідкладної медичної допомоги до ОСОБА_2 де така не надавалась їй за місцем проживання, позивач жодного разу не була госпіталізована. Встановлено також що ОСОБА_2 в період з 27.10.2016 року по 05.11.2016 року перебувала на лікуванні на денному стаціонарі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_16 про те, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, оскільки такі свідчення не відповідають дійсності та не підтверджені належними письмовими доказами.

Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_16, та ОСОБА_7 - оскільки суд дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі, поясненням сторін, показанням свідків та зібраним письмовим доказам у їх сукупності та обґрунтовано критично оцінив показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_16 про те, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні оскільки такі свідчення не відповідають дійсності та не підтверджені належними письмовими доказами, а їх пояснення що відповідач не забезпечує належний догляд за ОСОБА_2 спростовуються поясненнями інших свідків, зокрема ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 які не являються родичами відповідача та частково поясненнями позивача.

Таким чином, позивач не представила суду доказів того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов»язання за спадковим договором, а саме по собі небажання ОСОБА_2 щоб відповідач здійснювала за нею догляд не дає підстав для розірвання спадкового договору з підстав його неналежного виконання.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду, а тому підстав для його скасування судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 14 травня 2018 року - без змін. .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 липня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин