Справа № 502/727/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Дошкільного навчального закладу ясла-садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області

про

зміну формування причин звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 07 травня 2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Дошкільного навчального закладу ясла-садок «Колосок» села Мирне, Кілійського району, Одеської області з вимогою змінити формулювання причин звільнення, скасувати наказ про її звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві зазначила, що 24.06.2010 року вона була прийнята на посаду сторожа до дошкільного навчального закладу ясла-садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області. 15 січня 2018 року перебуваючи на робочому місці вона відчула різке погіршення здоровя та викликала швидку, якою була доставлена в неврологічне відділення Кілійської ЦРЛ, попередньо замінивши себе на роботі іншим сторожем, якого викликала телефоном. Завідуючу, ОСОБА_2, повідомила про те, що перебуває на лікарняному на наступний день 16 січня 2018 року, оскільки в день погіршення здоровя не змогла до неї додзвонитися. На лікарняному перебувала до 24 січня 2018 року та згідно листка непрацездатності стаціонарного хворого повинна була стати до роботи 25 січня 2018 року. 26 січня вийшла на свою зміну. 29 січня 2018 року завідувач дитячого садку повідомила їй, що видано наказ від 29.01.2018 року №3-АГ «Про позачерговий медичний огляд сторожа ДНЗ «Колосок» с. Мирне з 01.02.2018 року по 10.02.2018 року у звязку з погіршенням стану здоровя, який не дає змогу виконувати свої професійні обовязки». За результатами медичного огляду в її особовій медичній книжці було зроблено позначку про те, що вона придатна до роботи на посаді сторожа в денний час. Зазначає, що після проходження медичного огляду завідуюча повідомила їй, що вона повинна звільнитися з роботи, а інакше вона звільнить її на підставі статті 40 КЗпП. Вказує, що не витримавши психологічного тиску і будучи необізнаною з вимогами законодавства, що регулюють трудові відносини, а також вимоги ст. 40 КЗпП написала заяву про звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін. Вважає, що видачею наказу про проходження позивачем позачергового огляду відповідачем створювалися умови для її звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП. З огляду на зазначене та те, що звільнятися вона не збиралася, а написання заяви про звільнення не відповідало її волевиявленню, оскільки має тринадцятирічного сина та потребу в заробітках, просить суд змінити формування причин звільнення з ч. 1 ст. 36 КЗпП на п. 2 ст. 40 КЗпП. Також, просить скасувати наказ про її звільнення та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9240 гривень.

08 червня 2018 року завідуючою дитячого садка, ОСОБА_3, подано відзив на позов, згідно якого вона не погоджується з вимогами позивача та пояснила, що з кінця 2017 року у позивача почав погіршуватися стан здоровя під час виконання нею своїх посадових обовязків. Про це їй повідомили вихователь ОСОБА_4 (голова профспілкового комітету ДНЗ) та медична сестра ДНЗ ОСОБА_5, які були свідками того, що на робочому місці, під час зміни, позивач падала додолу, заявляла про болі в серці, голові, погане почуття, різке підвищення артеріального тиску. Так, як ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мають медичну освіту, вони надавали їй медичну допомогу. В листопаді 2017 року на робочій зміні ОСОБА_1 знову стало погано і вранці вона потрапила до лікарні. 16 січня 2018 року позивач зателефонувала завідувачу ДНЗ та повідомила, що 15 січня 2018 року під час робочої зміни їй стало зле, погіршився стан здоровя та її відвезли до лікарні. Завідуючу чи завгоспа вона не повідомила про свій стан здоровя та залишила ДНЗ з 20:00 год. без охорони. В кінці січня 2018 року завідувач ДНЗ було прийнято рішення про проведення позачергового медичного огляду позивача, так як її стан може викликати виробничий травматизм. Після проходження медичного огляду позивачем, перевести її на іншу посаду не було змоги так як в ДНЗ були відсутні вакантні посади. Враховуючи даний факт завідуюча розяснила позивачу всі статті КЗпП, за якими можна припинити трудовий договір з працівником, підставами та процедурою оформлення наказів. Зазначає, що при свідках ОСОБА_5 та ОСОБА_7 нею та позивачем було досягнуто угоди про сам факт припинення трудового договору з 09 лютого 2018 року, а також про те, що підставою припинення трудових відносин є угода сторін. ОСОБА_1 виявила бажання відразу написати заяву, оскільки хотіла скоріше стати до центру зайнятості. Заяву написала при свідках ОСОБА_5 та ОСОБА_7 без психологічного тиску зі сторони завідуючої ДНЗ та без під диктовки. На прохання завідуючої ДНЗ вказати причину звільнення написала за сімейними обставинами. На другий день спокійно підписала наказ та забрала трудову та медичну книжку. За добу не передумала, не змінила своє рішення. Забезпечити ОСОБА_1 роботою сторожа лише в денний час не було змоги, так як сторожа працюють згідно графіка змінності (зміна включає в себе денний та нічний час роботи, в більшості нічний час), одна зміна через дві. І тому, надаючи перевагу ОСОБА_1 завідуюча ДНЗ порушила б трудові гарантії двох інших сторожів та раціональний режим праці і відпочинку. Графіки роботи сторожів установлюється з огляду на їх нормативну чисельність і норму часу, за який виплачується посадовий оклад. Зазначає, що в даний час вакантної посади сторожа не має, ОСОБА_1 після звільнення знаходиться на обліку в Вилківській філії Кілійського районного центру зайнятості, де отримує допомогу. Враховуючи зазначене, вважає, що з її сторони не було жодного психологічного тиску на позивача, заяву про звільнення за угодою сторін позивач написала з власної ініціативи при свідках, вказала свою підставу для розірвання трудового договору. Таким чином, заперечує щодо наведених позивачем обставин і правових підстав позову та вважає, що обставини, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності та непідтверджені ніякими доказами.

13 червня 2018 року ОСОБА_1 подано пояснення щодо відзиву, відповідно до яких не погоджується з твердженнями відповідача, що її було правомірно направлено на позачерговий медичний огляд та вважає, що цим завідуюча ДНЗ перевищила свої повноваження. Зазначає, що у відзиві відповідач підтверджує, що причиною звільнення став стан здоровя, а тому її слід було звільнити на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП.

21 червня 2018 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив в якому стверджують, що завідуюча ДНЗ під час видачі наказу про проходження позачергового медичного огляду ОСОБА_1 діяла відповідно до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя України 21.05.2007 року № 246, згідно якого роботодавець забезпечує за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників за своєю ініціативою, якщо стан здоровя працівника не дає змоги йому виконувати свої трудові обовязки. Також, цей Порядок передбачає право роботодавця в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження медичного огляду до дисциплінарної відповідальності та відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати. Таким чином, вважає, що завідувач ДНЗ не перевищила свої службові повноваження та не здійснювала тиск на позивача, не створювала умови для подальшого звільнення ОСОБА_1 Всі зазначені заходи проводилися відповідачем для недопущення виробничого травматизму в закладі, для збереження матеріально-технічної бази і приміщення ДНЗ, попередження порушень працівником Правил внутрішнього трудового розпорядку. Зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до завідувача з проханням (при двох свідках) звільнити її за угодою сторін, заяву написала без психологічного тиску, вказавши причину звільнення за сімейними обставинами. Позивач скористалася своїм правом на розірвання трудового договору, зважаючи на свої сімейні обставини. Відповідач у свою чергу пішов на зустріч позивачу, задовольнивши її прохання та письмову заяву. Беручи до уваги даний факт, звільнити позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП не було потреби. Таким чином, просить позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

27 червня 2018 року ОСОБА_1 подано пояснення щодо відзиву, в яких зазначає, що 15.11.21017 року вона вийшла на свою робочу зміну. 16.11.2017 року після роботи їй стало зле та її було направлено до лікарні, про що вона повідомила завідуючу. В лікарні перебувала 5 днів. 15 січня 2018 року перебуваючи на робочому місці їй знову стало погано, вона зателефонувала іншому сторожу, щоб її замінив, а сама пішла додому. Оскільки їй не ставало краще, її відвезли до лікарні, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні протягом 10 днів до 24 січня 2018 року. 25 січня прийшла до ДНЗ, де завідуюча повідомила, що її робоча зміна 26.01.2018 року, в цей день вона й вийшла на роботу. 29 січня 2018 року їй зателефонувала завідуюча з проханням прийти до ДНЗ, де ознайомила з наказом про проходження позачергового медичного огляду. Після проходження медичного огляду їй в медичну книжку було зроблено запис «придатний сторожем денного часу». Зазначає, що після цього завідувач стала наполягати на її звільненні. Щоб не записувати підставу звільнення за ст. 40 КЗпП, була змушена запропонувати звільнити її за угодою сторін. Заяву за угодою сторін їй продиктувала завідуюча та просила зазначити причину звільнення «за станом здоровя», однак вона не погодилася та зазначила підставу «за сімейними обставинами». На наступний день прийшла до ДНЗ та забрала трудову книжку. Після чого звернулася до суду та просить позов задовольнити.

03 липня 2018 року ОСОБА_1 подано міркування щодо заперечень по відповіді на відзив, відповідно до яких не погоджується з твердженнями відповідача що її було правомірно направлено на позачерговий медичний огляд. Зазначає, що у відзиві відповідач підтверджує, що причиною звільнення став стан здоровя, а тому її слід було звільнити на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП. Вказала, що звільнятися вона не збиралася, заява про звільнення не відповідала і не відповідає її волі.

Ухвалою судді від 22.05.2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до «Дошкільного навчального закладу ясла-садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області про зміну формування причин звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

24 червня 2010 року ОСОБА_1 була прийнята сторожем до дошкільного навчального закладу ясла садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області.

Відповідно до листка непрацездатності серії АГШ № 819631, виданого 24 січня 2018 року комунальною бюджетною установою «Кілійська центральна районна лікарня» та виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24.01.2018 року, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікування з 15 січня 2018 року по 24 січня 2018 року включно з діагнозом «дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. змішаного ґенезу».

Наказом дошкільного навчального закладу ясла садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області від 26.01.2018 року № 3 АГ у звязку з погіршенням стану здоровя ОСОБА_1 направлено для проходження позачергового медичного огляду в термін з 01.02.2018 року по 10.02.2018 року.

Згідно відмітки у особовій медичній книжці серії АА № 684970, виданої ДНЗ ясла-садок «Колосок» на імя ОСОБА_1, остання за результатом профмедогляду придатна до праці сторожем в денний час.

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 на імя завідуючого ДНЗ ясла-садок «Колосок» ОСОБА_3 подано заяву про звільнення за угодою сторін з 09.02.2018 року за сімейними обставинами.

Наказом дошкільного навчального закладу ясла садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області від 09.02.2018 року № 5 тр-к ОСОБА_1, сторожа, 09.02.2018 року звільнено за угодою сторін (п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України).

Наказом дошкільного навчального закладу ясла садок «Колосок» села Мирне Кілійського району Одеської області від 30.08.2017 року № 53 працівників закладу попереджено про вивільнення та зміну умов праці у звязку зі скороченням штату.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_5, яка працює медичною сестрою та завгоспом в ДНЗ «Колосок», в кінці листопада 2017 року ввечері вона затрималася на роботі. На зміну прийшла сторож ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_8 та повідомила, що їй дуже погано, погіршився стан здоров'я, немає сил працювати, болить голова. Тому вона прийшла з сином, щоб він її підстрахував в разі падіння і довів додому. Після перебування в лікарні на лікарняному їй не стало краще. Вона поміряла позивачу артеріальний тиск, він був трохи підвищений, але ОСОБА_1 почала істерику. Потім випила свої пігулки, посиділа та трохи заспокоїлась. Сказала ОСОБА_1, щоб в разі подальшого погіршення здоров'я вона подзвонила їй, вона зробить заміну другим сторожем.

Згідно письмових пояснень вихователя та голови профспілкового комітету ДНЗ «Колосок» с. Мирне, ОСОБА_4, в грудні 2017 року в дитячому садку працювала лише одна група. Під час її роботи на групі стався наступний випадок: о 18.00 год. сторож ОСОБА_1 заступила на зміну та зайшла на другий поверх до неї в групу. Після нетривалої розмови ОСОБА_9 сказала, що їй погано, обличчя стало червоним, а потім впала додолу на килим. Зазначила, що вона була поряд і принесла їй води, щоб ОСОБА_1 запила пігулки, які були з нею. Коли допомогла їй піднятися, вона сіла на стілець, приступ відступив і позивач сказала, що їй вже краще. Приблизно через півгодини вона пішла додому, ОСОБА_1 провела її до центральних воріт. Про цей випадок вона згодом розповіла завідувачу ОСОБА_3, медичній сестрі ОСОБА_5 та персоналу закладу.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_7, яка працює в ДНЗ «Колосок» кухарем та медичної сестри ОСОБА_5, вони 8 лютого 2018 року була присутні при бесіді ОСОБА_1 і завідувача ОСОБА_3 та написанні позивачем заяви про звільнення за угодою сторін. ОСОБА_3 роз'яснила ОСОБА_1, що у неї у зв'язку з погіршенням здоров'я допуск до роботи сторожем лише в денний час, а зміни сторожів розпочинаються коли вже темно, тому працювати сторожем вона не може. Перевести її на іншу роботу не має можливості, дістала книгу КЗпП України та роз'яснила всі статті КЗпП України, за якими можна припинити трудовий договір з працівником, підставами та процедурою оформлення наказів. ОСОБА_1 перша надала пропозицію про звільнення її за угодою сторін. В усній формі позивач та завідувач досягли угоди про сам факт припинення трудового договору з 09.02.2018 р., а також про те, що підставою припинення трудових відносин є угода сторін. ОСОБА_1 повідомила, що хоче написати заяву та одразу стати до центру зайнятості. Заяву написала у їх присутності без психологічного тиску зі сторони завідувача. Завідувач при цьому звернула увагу на те, що працівники закладу пишуть заяви на українській мові та вказують причину звільнення. На що ОСОБА_9 відповіла, що буде писати на російській мові та вкаже причину звільнення за сімейними обставинами.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Відповідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 лютого 2018 року у цивільній справі №761/25946/15-ц виклав наступний висновок щодо застосування норм права, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Анулювання домовленості про розірвання трудового договору на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України можливо лише за взаємною згодою на це працівника та власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 640/2336/17, в якому посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підтримав висновок про те, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін), суди повинні зясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Дослідженими доказами встановлено, що сторони домовилися про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) з 09.02.2018 року, про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін позивачем заявлено не було, докази того, що така заява, як стверджує позивач, написана під психологічним тиском суду не надано, а отже відповідач правомірно видав наказ № 5 тр-к від 09.02.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа дошкільного навчального закладу ясла садок «Колосок» с. Мирне Кілійського району Одеської області.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в частинні зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з п. 1 ст. 36 КЗпП України на п. 2 ст. 40 КЗпП України, скасування наказу дошкільного навчального закладу ясла садок «Колосок» с. Мирне Кілійського району Одеської області № 5 тр-к від 09.02.2018 року та поновлення позивача на роботі.

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними вимогами, а у задоволенні основних позовних вимог відмовлено, в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12-13, 18, 141, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дошкільного навчального закладу ясла-садок «Колосок» села Мирне, Кілійського району, Одеської області про зміну формування причин звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_10