Справа № 444/3068/17 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/1424/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог покликалась на те, що за рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2011 року в її користь присуджено аліменти з ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Також, покликалась на те, що з часу винесення рішення суду про примусове стягнення коштів на утримання дочки минуло вже шість років і відповідач сплачує аліменти в розмірі 480 грн., що є значно менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Їй відомо, що відповідач працює неофіційно і має значні доходи, які необліковуються, адже ним придбано легковий автомобіль, щороку їздить відпочивати за кордон, зокрема цього в Болгарію, де проживав у чотиризірковому готелі PREMIER FORT APARTHOTEL, що підтверджується інформацією на його сторінці в соціальній мержі "Facebook". Тому вважала, що відповідач має можливість надавати значно більші кошти на утримання дитини ніж він фактично їх надає. Крім цього такий розмір аліментів на сьогоднішній життєвий рівень є надто малий і тому вона змушена звернутися з заявою про зміну розміру аліментів.

Просила стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, оскільки судом першої інстанції не вірно оцінено та про аналізовано докази, зібрані позивачкою, а саме, те, що у відповідача є крім офіційної роботи є інші доходи, які не обліковуються. Крім того, покликається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано інтересів дитини, оскільки за 480 грн., в місяць сплачуваних аліментів дитина немає можливості на рівень життя, достатній для її розвитку. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інтонації та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі 2000 грн в місяць але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення нею повноліття.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, що випливає із сімейних правовідносин, а саме стягнення аліментів, відтак є підстави для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем сплачуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, а відтак сума стягуваних аліментів не є меншою чим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Із копії свідоцтва про народження серії I-CГ № 005492 виданого Львівським міським управлінням юстиції 19.04.2005 року встановлено, що ОСОБА_5 народилася 05.04.2005 року, а її батьками є ОСОБА_4 - відповідач по справі та ОСОБА_6.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22.12.2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно до досягнення повноліття дитини на користь позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 30.11.2011 року.

Як вбачається із змісту позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_2 просить про зміну розміру присуджених до стягнення аліментів з 1/3 до 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття у звязку із тим, що у відповідача є неофіційна робота і він отримує значні доходи, які не обліковуються. Також, ним придбано автомобіль, щороку їздить відпочивати за кордон.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Підставою для зміни розміру аліментів може бути зміна матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, зміна матеріального стану дитини, погіршення чи поліпшення здоров'я однієї зі сторін тощо.

Згідно з роз'ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідач ОСОБА_4 не має у власності транспортного засобу та доходів, які не обліковуються.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 182 СК України, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, які доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Згідно ч.2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, збільшився, а не зменшився мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача немає додаткових доходів, а єдиним його доходом є заробітня плата, яку він отримує працюючи у ТЗОВ «ОСОБА_7 ЛТД» з 12.07.2010 року на посаді менеджера з постачання. Дохід з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року склав 10442,75 грн., що підтверджується довідкою №4. (а.с. 21)

За таких обставин колегія суддів погоджується судом першої інстанції про відсутність підстав для зміни розміру аліментів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобовязання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відтак враховуючи матеріальні потреби дочки, недоведеність позивачем суттєвої зміни матеріального становища після ухвалення рішення суду від 22.12.2011 року, зважаючи на останні зміни в законодавстві щодо розміру стягуваних аліментів та з врахуванням становища обох сторін і так є практично мінімальним від встановленого законодавством, а тому не вбачає підстав для зміни розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріальний стан ОСОБА_4 з моменту ухвалення рішення Жовківським районним судом 22.12.2011 року змінився та у нього появився не облікований дохід є необґрунтованими, оскільки доказів, які б підтверджували зміну матеріального становища відповідача, зокрема покращення його становища, після початку стягнення аліментів на утримання дітей, останнім не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відтак, на думку колегії суддів, рішення районного суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності і присуджений ним розмір аліментів відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02.07.2018 року

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_8