Справа № 362/2163/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/2667/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 10.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Васильківтепломережа» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства «Васильківтепломережа» до ОСОБА_5 та виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До суду в квітні 2016 року з вказаним позовом звернулось КП «Васильківтепломережа» та просило солідарно стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти в сумі 197 164,54 грн., як шкоду, заподіяну підприємству незаконним звільненням її директора.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2018 року в задоволені позову Комунального підприємства «Васильківтепломережа» відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач КП «Васильківтепломережа» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому зазначає, що завдана КП «Васильківтепломережа» шкода внаслідок прийняття ОСОБА_5 неправомірних рішень, зокрема, внаслідок відшкодування ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час затримки в поновленні на посаді ОСОБА_6, підлягає стягненню в повному розмірі з відповідачів, у відповідності до вимог ст. 132, п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП України. Вважає, що оскільки ОСОБА_5 був посадовою особою виконавчого комітету Васильківської міької ради, то з урахуванням вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України, ч.1 ст. 74, ч.1,2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач мав право звертатись з позовом, як до посадової особи ОСОБА_5, так і до органу, посадовою особою якого був ОСОБА_5 - виконавчого комітету Васильківської міської ради.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві представник відповідача виконавчого комітету Васильківської міської ради ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення без змін, оскільки вважає, що ОСОБА_5 здійснював відповідні повноваження Васильківського міського голови, які йому були надані у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», однак виконавчий комітет Васильківської міської ради не розглядав і не вирішував на своєму засіданні питання про видання розпорядження Васильківського міського голови ОСОБА_5 від 31.12.2014 № 231-к, не приймав будь-яких рішень з цього питання, а тому вважає вимоги апелянта до виконкому Васильківської міської ради необґрунтованими.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам права судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.08.2015 року по цивільній справі № 754/358/15-ц визнано незаконним Розпорядження Васильківського міського голови ОСОБА_5 № 231-к від 31.12.2014 року про звільнення ОСОБА_6 В.1. з посади директора комунального підприємства «Васильківтепломережа» 31.12.2014 року з його поновленням на цій посаді та стягненням з підприємства на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 84 148, 68 грн.

Із зазначеного судового рішення вбачається, що розпорядження міського голови було скасовано через порушення ним процедури звільнення директора комунального підприємства, не через його розпорядження, а рішенням сесії міської ради (а.с.17-20).

Розпорядженням відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 48515696/15 від 09.03.2016 року на користь ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу перераховано 84 148,68 грн., виконавчий збір - 65,00 грн. та витрати на проведення виконавчих дій (а.с.85).

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.03.2016 року закінчено виконавче провадження серії ВП № 48515696 щодо стягнення з КП «Васильківтепломережа» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 84 148, 68 грн. (а.с.21).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року в справі № 754/210/16-ц стягнуто з КП «Васильківтепломережа» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 33 331,62 грн. (а.с.86).

Постановою державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 22 червня 2016 року закінчено виконавче провадження серії ВП № 51149672 у звязку з виконанням КП «Васильківтепломережа» рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.04. по справі № 754/210/16-ц по сплаті ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 33 331,62 грн. (а.с.91).

Згідно Довідки № 907 від 10.10.2016 року КП «Васильківтепломережа», переведено виплату середнього заробітку за рішенням суду ОСОБА_6 в сумі 117480,30 грн. = 84 148,68 грн. + 33 331,62 грн.(а.с.87).

У відповідності до довідок позивача про доходи, директорам КП «Васильківтепломережа» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 була виплачена заробітна платня в розмірі 22203,90 грн. та 49000,48 грн.

З огляду детальної інформації про юридичну особу Комунальне підприємство «Васильківтепломережа», засновником підприємства є Васильківська міська рада Київської області.

Відмовляючи в задоволенні позову на підставі ст. 19 Конституції України, ст. 24, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст.237 і 265 ст.ст.1166 і 1173 ЦК України, суд першої інстанції виходив з наступного.

Звільнення ОСОБА_6 відбулося через розпорядження відповідача ОСОБА_5, який діяв від імені органу місцевого самоврядування, як Васильківський міський голова, порушивши не покладені на нього трудові обовязку, а лише процедуру звільнення директора комунального підприємства, засновником якого є Васильківська міська рада. При цьому, як співвідповідач позивачем був залучений виконавчий комітет Васильківської міської ради, відповідальність якого позивачем не визначена, а рівно як й солідарність зобовязань колишнього міського голови та постійного діючого виконавчого органу місцевої ради.

На заміні первісного відповідача належним представник позивача в судовому засіданні в порядку ст.51 ЦПК України перед судом не клопотав.

Крім того, представником позивача в судовому засіданні не доведені підстави для повної матеріальної відповідальності ОСОБА_5 та його розмір середнього місячного заробітку, про зясування якого в порядку ст.84 ЦПК України у суду не вимагав.

Зазначені дії є свідченням не вірно обраного позивачем способу захисту.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Відповідно до розяснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-467цс15, від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, від 18 листопада 2015 року № 6-1737цс15, від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15, від 02 березня 2016 року № 6-224цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи позовні вимоги, які можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, безпідставно прийняв до провадження спір, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянув його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 25 та 257 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог комунального підприємства «Васильківтепломережа» до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про відшкодування шкоди не може залишатися без змін, а підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки правове обґрунтування позовних вимог, а саме ч.1 ст. 130, ст.ст. 132, 133, 237 КЗпП України стосуються спірних правовідносин між підприємством, якому заподіяно шкоду та службовою особою (працівником) цього ж підприємства, який заподіяв йому шкоду при виконанні своїх посадових обов»язків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5 ніколи не був працівником комунального підприємства «Васильківтепломережа», а тому висновки суду першої інстанції щодо невірно обраного способу захисту позивачем, на думку колегії суддів, є цілком обґрунтованими, а рішення суду в цій частині законним і таким, що слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Васильківтепломережа» задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2018 року в частині позовних вимог виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області скасувати, провадження в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

ОСОБА_3