АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року

м. Харків

справа № 643/1396/18

провадження № 22-ц/790/3380/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бурлаки І.В.

Кіся П.В.

розглянув в порядку письмового провадження в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року, головуючого першої інстанції судді Єрмак Н.В. по справі № 643/1396/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування зазначав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2007 року по 11.11.2013 року. Під час шлюбу в них народилася спільна дитина ОСОБА_4 Відповідач попросила тимчасово зареєструвати дитину за адресою: АДРЕСА_1. Квартира є у спільній власності 4-х осіб. Більше 4-х років відповідач та дитина не проживають за місцем реєстрації. За весь період відповідач та дитина станом квартири не цікавились та квартиру не відвідували.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

Посилається на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що відповідач не зверталась до органів Національної поліції з приводу усунення перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням, що свідчить про відсутність інтересу у відповідача до даної квартири.

Також зазначає, що реєстрація та не проживання дитини за вказаною адресою ставить позивача у вкрай невигідне становище, оскільки йому доводиться сплачувати надмірно нараховані грошові кошти за комунальні платежі. ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 не несе будь-яких зобов'язань по утриманню квартири, оплату за комунальні послуги не здійснює.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування спірною квартирою, призведе до порушення права малолітньої дитини на житло.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27 лютого 2007 року (а.с. 8).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою позивача (а.с. 7).

Малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2 зареєстрована у вищевказаній квартирі з 02.02.2010 року (а.с. 9).

Батьки дитини перебували у шлюбі з 15.12.2007 року по 11.11.2013 роки (а.с. 10).

Відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло.

За правилами частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

З додаткових пояснень вбачається, що ОСОБА_3 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3

З реєстрації ОСОБА_3 знято у зв'язку з вибуттям до нового місця проживання у с. Герашківка Печенізького району Харківської області (а.с. 80-81).

Таким чином, на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_3 не має зареєстрованого місця проживання.

Доказів того, що вона має житлові приміщення на праві власності суду не надано.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 06.07.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.В.Бурлака

П.В.Кісь