Справа № 463/3682/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1470/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О.Я., Савуляка Р.В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус» про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

31.07.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ТзОВ «Геліус» на її користь заборгованість в розмірі 152 820,38 грн. (за мінусом податків та зборів), з яких сума виплати компенсації за невикористані відпустки станом на 13.11.2017 року становить 18 308,85 грн., сума середнього заробітку за час затримки виплати компенсації - 114 011,53 грн., сума моральної шкоди - 20 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 04.01.2005 року по 24.12.2014 року працювала на посаді головного бухгалтера ТзОВ «Геліус». 24.12.2014 року була звільнена з посади. В порушення вимог ст.24 Закону України «Про відпустки» та ст.83 КЗпП України у день звільнення позивача відповідачем не було здійснено їй виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки за весь період роботи з 04.01.2005 року по 24.12.2014 року, що становить з урахуванням положень колективного договору щодо терміну відпустки 28 днів - 193 дні. 01.06.2015 року зверталася з письмовою заявою до директора ТзОВ «Геліус» ОСОБА_4 з вимогою виплатити їй компенсацію за невикористані дні відпустки, однак жодної відповіді не отримала. Оскільки компенсація за невикористані відпустки їй виплачена не була у день звільнення, вважає, що відповідно до ст.117 КЗпП України має право також і на виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати такої по день фактичного розрахунку, що за період з 25.12.2014 року по 13.11.2017 року становить 114 011,53 грн. Такими діями відповідачем їй також заподіяно моральну шкоду, які вона оцінює у розмірі 20 500,00 грн. Просила позовні вимоги задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки у розрахунку в розмірі 13 690 (тринадцять тисяч шістсот дев'яносто) грн. 02 (дві) коп. та 4317 (чотири тисячі триста сімнадцять) грн. 19 (дев'ятнадцять) коп. невиплаченої компенсації за невикористані відпустки. В задооленні решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначила, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено трьохмісячний строк на звернення до суду із позовом про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки не відповідає нормам закону. Так, ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Зазначає, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що наданий нею суду першої інстанції розрахунок про стягнення з відповідача компенсації за невикористані відпустки на суму 18 308,85 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати у розрахунку в розмірі 114 011,53 грн., а всього 132 320,38 грн., є належним доказом у справі, а відтак має бути врахований судом при вирішенні спору по суті.

Просить рішення суду змінити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус» на її користь 18 308,85 грн. компенсації за невикористані відпустки та 132 707,26 грн. середнього заробітку за час затримки виплати у розрахунку за період з 25.12.2014 року по 06.05.2018 року, а всього 151 016,11 грн.

В засіданні колегії суддів ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній. Просили скаргу задоволити, рішення суду змінити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус» в судове засідання не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідноч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 04.01.2005 року по 24.12.2014 року працювала на посаді головного бухгалтера ТзОВ «Геліус».

Наказом №8-к від 24.12.2014 року звільнена з посади головного бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 (т.1, а.с.6).

Встановлено, що при звільненні позивача з ТзОВ «Геліус» компенсацію за невикористані дні відпустки їй виплачено не було (т.1, а.с.8).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено 3-місячний строк на звернення до суду з відповідним позовом, який слід обраховувати з 25.12.2014 року. Тому, враховуючи, що позов ОСОБА_2 пред»явлено до суду лише 31.07.2015 року, відповідач із заявою про застосування строків позовної давності не звертався та погодився виплатити позивачу 4317,19 грн. компенсації за невикористані відпустки та 13 690,02 грн. за час затримки розрахунку, стягненню підлягає сума, розмір якої запропоновано відповідачем.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.23 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки.

Відповідно до ст.238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Крім того, як вбачається з роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України , наданих у Листі від 22.02.2008 року № 33/13/116-08 «Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки», якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (у т. ч. і за 2, 3, 4 чи більше років), він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених пунктом 1 частини першої ст. 4 Закону України «Про відпустки». Законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання.

Як вбачається із представленого позивачем розрахунку кількості днів невикористаної відпустки, така за період роботи з 2005 року по 2014 рік становить 172 дні (т.1, а.с.135).

Таким чином, загальна сума компенсації за невикористану відпустку в ТзОВ «Геліус» становить 22 667 грн. 88 коп. (131,79 грн. (середньоденний заробіток для виплати компенсації) х 172 дні). Разом з тим, оскільки з вказаної суми підлягає сплаті 1,5% військового збору та 18% податку на доходи, то сума виплати компенсації за невикористану відпустку (вже за мінусом податків і зборів) становить 18 308 грн. 85 коп. (т.1,а.с.135-136).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача з ТзОВ «Геліус» 18 308 грн. 85 коп. - компенсації за невикористані відпустки (вже за мінусом податків і зборів) є підставними та підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 116 КЗпП України в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із наданого позивачем в суді апеляційної інстанції розрахунку (т.2, а.с.36) загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати позивачу ТзОВ «Геліус» компенсації за невикористану відпустку за період з 25.12.2014 року по 06.05.2018 року становить 161838 грн. 12 коп. (1228 днів х 131,79 грн.). Разом з тим, оскільки з вказаної суми підлягає сплаті 18% податку на доходи, то сума середнього заробітку за затримку виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку, що підлягає виплаті позивачу (вже за мінусом податків і зборів) становить 132 707 грн. 26 коп.

Оскільки позовні вимоги позивача про виплату компенсації за невикористані дні відпустки підлягають до задоволення в повному обсязі, спір про розмір належних до виплати позивачу сум відповідно до ч. 2 ст. 116 КЗпП України не є підставою для звільнення відповідача від виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та такий підлягає стягненню з ТзОВ «Геліус» на користь ОСОБА_2

Відтак, на думку колегії суддів, рішення суду слід змінити та стягнути з відповідача в користь позивача 18 308,85 грн. компенсації за невикористані відпустки та 132 707,26 грн. середнього заробітку за час затримки виплати за період з 25.12.2014 року по 06.05.2018 року, а всього стягнути з відповідача в користь позивача 151 016,11 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 березня 2018 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус» в користь ОСОБА_2 18 308,85 грн. компенсації за невикористані відпустки та 132 707,26 грн. середнього заробітку за час затримки виплати за період з 25.12.2014 року по 06.05.2018 року, а всього 151 016,11 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.07.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.