П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року м. Рівне

справа № 566/569/15-ц

провадження № 22-ц/787/1040/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач, відповідач за позовом третьої особи ОСОБА_3,

відповідач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - служба у справах дітей Млинівської РДА, приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_6,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_7

представника відповідача "Приватбанк" ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області в складі судді Феськова П.В. від 12 березня 2018 року, проголошене в 10год.02хв. в смт.Млинів, повний текст якого виготовлений 16.03.2018року

в с т а н о в и в:

12 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року та Додаткової угоди від 7.08.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 22 квітня 2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ним укладено договір про іпотечний кредит №ROMWG4, відповідно до п. 1.1 якого відповідач в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов'язання надати позичальнику грошові кошти в сумі 90 000 грн. з процентною ставкою 15% річних, а також сплатою винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% річних від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Того ж дня між ним та банком було укладено договір іпотеки №ROMWG4, предметом якого є двокімнатна квартира зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

7 серпня 2008 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22 квітня 2008 року, відповідно до п.8.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, шляхом перерахування на рахунок №9336 на строк з 7.08.2008 року по 22.04.2026 року включно, у вигляді строкового кредиту в розмірі 19578,8 доларів США на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 даного договору.

Вважає, що вказаний договір про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22 квітня 2008 року та додаткова угода до нього укладені з суттєвим порушенням істотних умов договору, встановлених діючими вимогами законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, з використанням банком нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого законодавства України, та грубо порушує охоронювані Конституцією і законами України права та інтереси споживача фінансових послуг.

Зазначає, що банк в умовах кредитного договору не дотримав істотних умов договору, зокрема, щодо надання позичальнику повної обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору; банк навмисно приховав фактичне значення реальної процентної ставки і фактичне значення подорожчання кредиту, які не відповідають тій величині реальної процентної ставки за кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були узгоджені сторонами кредитного правочину; відсутня згода за всіма іншими істотними умовами кредитного правочину, зокрема в порушення вимог ч. 3 п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами».

Тобто, банк ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, з одночасним використанням банком нечесної підприємницької практики.

З наведених підстав просив визнати недійсними договір про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року та Додаткову угоду до нього від 07.08.2008 року.

5.04.2016 року представником позивача ОСОБА_9 подано до суду доповнення до позовної заяви, в яких він вказує на введення банком позичальника в оману щодо природи правочину шляхом використання двозначних положень договору про видачу кредиту. Також, зазначив, що грошові кошти в іноземній валюті за додатковою угодою позичальник не отримував (т.1 а.с. 146-147).

26.04.2016 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив визнати недійсним іпотечний договір №ROMWG4 від 22.04.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1593, в зв'язку з тим, що недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення (т. 1 а.с. 158).

14.06.2016 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Млинівської районної державної адміністрації, у якій просила допустити її до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, визнати недійсним іпотечний договір №ROMWG4 від 22.04.2008 року, укладений між ОСОБА_10 та ПАТ КБ "Приватбанк", посвідчений приватним нотаріусом Млинівського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1593 (т. 1 а.с. 181-182).

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_4 зазначила, що з 10.11.2007 року вона з ОСОБА_10 перебуває в зареєстрованому шлюбі та на момент укладення іпотечного договору разом з ними проживав їх малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, при укладенні оспорюваного договору іпотеки ніхто не звертався до органу опіки та піклування для отримання дозволу на передачу в іпотеку банку квартири АДРЕСА_2, право на користування якою має і їх син ОСОБА_5

Ухвалою Млинівського районного суду від 14 червня 2016 року залучено до участі в даній справі ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

27.02.2017 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9 подано до суду заяву про зменшення розміру позовної вимоги, в якій просив визнати недійсною додаткову угоду від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року, з підстав викладених в позовній заяві, в решті предявлені позовні вимоги є незмінними. (т.2 а.с. 68)

Ухвалою Млинівського районного суду від 27.02.2017 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_6

19.02.2018 року представник позивача ОСОБА_9 подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій просить суд прийняти відмову від частини позовних вимог, зокрема, про визнання недійсними договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року та іпотечного договору №ROMWG4 від 22.04.2008 року. Позовні вимоги в іншій частині, а саме: про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсною додаткової угоди від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року є незмінними, які підтримує в повному обсязі (т.2 а.с. 141).

Також, 19.02.2018 року представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 подано до суду письмове пояснення по справі (з урахуванням висновку судової почеркознавчої експертизи), в якому підставами для визнання недійсною додаткової угоди від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року, він зазначає невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо видачі кредиту готівкою в іноземній валюті та відсутність вільного волевиявлення позичальника на укладення додаткової угоди, оскільки згідно висновку судового експерта вбачається, що ОСОБА_3 не підписував зазначену додаткову угоду, а відтак, не укладав її з банком (т.2 а.с. 143-148).

Ухвалою Млинівського районного суду від 12 березня 2018 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9 від частини позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсними договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року та іпотечного договору №ROMWG4 від 22.04.2008 року, провадження в справі у цій частині позовних вимог закрито.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсною додаткової угоди від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року відмовлено.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ПАТ КБ "Приватбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - служба у справах дітей Млинівської РДА, приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним іпотечного договору №ROMWG4 від 22.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_10 та ПАТ КБ "Приватбанк", посвідченого приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 1593 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що додаткова угода до кредитного договору укладена відповідно до норм чинного законодавства, позивач добровільно погодився на зміну валюти кредитування, сторони дійшли згоди стосовно всіх її умов, а тому підстави для визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсними за ст.230 ЦК України відсутні та ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

В поданій на вказане рішенням суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на його незаконність в частині відмови в задоволенні його позовних вимог в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вважає, що оскільки, в судовому засіданні 27.02.2017 року його представником ОСОБА_9, було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив визнати недійсною лише додаткову угоду від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит від 22.04.2008 року, та яка була прийнята судом і долучена до матеріалів справи, то судом безпідставно надано оцінку умовам договору про іпотечний кредит від 22.04.2008 року на предмет дотримання банком вимог чинного законодавства в його умовах та його дійсності.

Зазначає, що оригінальний примірник оспорюваної Додаткової угоди від 7.08.2008 року у нього був відсутнім взагалі, а була наявною лише його копія, яку ним отримано 24.06.2014 року, безпосередньо у Млинівському відділенні ПАТ КБ "Приватбанк" під час внесення чергового платежу по кредиту. Однак, суд не з'ясовував та не дослідив вказану обставину, а також не оцінював її в сукупності з іншим доказами по справі.

Посилання суду на відсутність в матеріалах справи письмових доказів, які б свідчили про неправомірні кримінально карані дії працівників банку або третіх осіб щодо укладення додаткової угоди від 7.08.2008 року, є необґрунтованим, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язку позивача, який звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, перед зверненням до суду звертатись до правоохоронних органів для встановлення ними обставин чи фактів вчинення неправомірних кримінально караних дій працівниками банку або третіми особами.

Звертає увагу на те, що відповідач не надав суду письмових доказів у вигляді оригінальних примірників первинних касових документів з його підписом про сплату ним на користь банку, суми винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів у момент надання кредиту в іноземній валюті згідно з умовами п. 8.1. додаткової угоди від 7.08.2008 року, а також первинних банківських документів, про здійснення банком резервування ресурсів у розмірі 19 578,80 дол.США.

Долучені представником ПАТ КБ "Приватбанк", копії платіжних доручень, що витребовувались судом, є недопустимими доказами, оскільки вони не прошиті, не завірені печаткою банку та підписом уповноваженої на те особи, а тому не відповідають вимогам, які встановлені в національному стандарті Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163-2003.

Також, відповідачем не надано суду оригінального примірника договору про відкриття ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_3 банківського рахунку №9336, у відповідності до умов п.8.2. додаткової угоди від 7.08.2008 року.

Доводить, що без відкриття відповідачем банківського рахунку в іноземній валюті, видача банком йому кредитних коштів в іноземній валюті за умовами додаткової угоди від 7.08.2008 року, шляхом їх безготівкового перерахування, є фізично неможливим.

Крім того, не зважаючи на те, що валютою нового кредиту відповідно до умови п.8.1. додаткової угоди від 7.08.2008 року є іноземна валюта - долари США, що є відмінною від валюти кредитування за договором про іпотечний кредит від 22.04.2008 року, між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" будь-які угоди про внесення змін до умов іпотечного договору, щодо валюти кредитування, або новий іпотечний договір в забезпечення виконання зобовязань за додатковою угодою від 7.08.2008 року не укладались.

Висновок суду про те, що конвертацію залишку заборгованості по договору в розмірі 93483,81 грн. у долари США сторони узгодили, підписавши 7.08.2008 року додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 22.04.2008 року спростовується висновком експерта від 13.06.2017 року №1.1-137/17, згідно якого підписи в додатковій угоді від 7.08.2008 року, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Судом помилково було розцінено, як зміну підстави позову після початку розгляду справи по суті, подані його представником в судовому засіданні 19.02.2018 року, додаткові пояснення про те, що він не підписував та не укладав з банком додаткову угоду від 7.08.2008 року, оскільки згідно з ч.3 ст. 49 ЦПК України зміна предмета або підстави має відбуватись виключно шляхом подання заяви позивачем.

З наведених підстав, ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови судом у задоволенні його позову до ПАТ КБ "Приватбанк", про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсною додаткової угоди від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит від 22.04.2008 року та ухвалити нове рішення у цій частині про задоволення його позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, суд правильно визначився з правовідносинами сторін та оцінив

недостатнім висновок судово-економічної експертизи для визнання договору

недійсним, оскільки експертом розраховано реальну відсоткову ставку, яка включає в себе всі платежі за договором та помилково порівняно її з номінальною, зазначеною в договорі.

Звертає увагу, що позивачем не доведено наявність одночасно трьох ознак, необхідних для кваліфікації умов договору несправедливими, а саме: порушення добросовісності, істотний дисбаланс договірних прав та обовязків, умови договору завдають шкоди споживачеві.

На виконання заяви ОСОБА_3 банком здійснена купівля валюти згідно заяви №1 про продаж іноземної валюти, яка міститься у справі, шляхом переведення коштів клієнта з його рахунку на банківську валютну позицію та в зворотному напрямку зазначену суму в доларах США, що підтверджується копіями меморіальних ордерів, які є електронними доказами, тому роздруковані та посвідчені належним чином представником банку.

Щодо відсутності волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди, ПАТ КБ "Приватбанк" зазначає, що ОСОБА_3 сам звертався про зміну договору, знав про укладену додаткову угоду, яку в подальшому виконував та сплачував здебільшого в касі банку доларами США, в розмірі нового щомісячного платежу до 2014 року, тобто до звернення банку з позовом до нього про стягнення боргу.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 сторонами не оскаржується та його законність в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах»ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України(в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.04.2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", яке реорганізовано в ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_10 укладено договір про іпотечний кредит №ROMWG4, відповідно до умов п.1.1 якого, кредитор зобовязується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 90000 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 90000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Відповідно до п. 1.2. договору про іпотечний кредит детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3., 5.3.12, 6.3, 6.5, а також у додатку № 1 до цього договору, а саме: сум кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення.

Згідно п. 1.3 договору кредит надається строком погашення не пізніше 22.04.2026 року на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до п. 9.2 договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року підписанням цього договору позичальник підтверджує, зокрема, що він у повному обсязі розуміє всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними.

В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором про іпотечний кредит 22.04.2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_10 укладено іпотечний договір №ROMWG4, згідно умов якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з договору про іпотечний кредит передає, а іпотекодавець приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: 2-кімнатна квартира зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 49,80 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Зазначений іпотечний договір 22.04.2008 року посвідчено приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 1593.

17.07.2008 року ОСОБА_3 звернувся до банку із письмовою заявою, в якій повідомив про прийняте рішення змінити валюту кредиту по договору про іпотечний кредит №ROMWG4 та просив залишок заборгованості по даному договору в розмірі 93483,81 грн. конвертувати у валюту долари США по курсу на дату укладення додаткової угоди до договору (т. 1 а.с. 153).

7.08.2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_10 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року, відповідно до п. 8.1 якої банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № 9336 на строк з 7.08.2008 року по 22.04.2026 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 19578 доларів США 80 центів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 07.08.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 р. складає 90845,64 грн., що еквівалентно 19578,80 доларів США. Сторони також погодили інші умови про права та обовязки сторін, порядок розрахунків, резервування ресурсів, відповідальність сторін, термін дії договору, порядок зміни та інші умови договору (т. 1 а.с. 12-14).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Укладена між сторонами додаткова угода до договору про іпотечний кредит містить наступні умови: мета кредиту: придбання нерухомості (п.8.1); форма його забезпечення: іпотека нерухомого майна (п. 8.3); розмір процентів за користування кредитом: 1,17% на місяць (п. 8.1); суму кредиту: 19578,8 доларів США (п. 8.1), строк, на який надається кредит: з 7.08.2008 року по 22.04.2026 року (п. 8.1), детальний розпис загальної вартості платежів за договором ( додаток 1 до договору "Графік погашення кредиту"); можливість дострокового повернення кредиту та його умови (п.2.4.1). Сукупна вартість кредиту за цим договором визначена в Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Матеріали справи не містять даних про звернення ОСОБА_3 до ПАТ КБ "Приватбанк" щодо отримання додаткової інформації, роз'яснення додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, чи окремих її пунктів.

Крім цього, права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, які встановлені ч.7 ст. 15, ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, чинній на час укладення кредитного договору. Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачена можливість визнання недійсними умов договору лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Обґрунтовуючи відсутність підстав для застосування положень статей 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", суд дійшов правильного висновку про те, що умови укладеного між сторонами договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядку погашення кредиту та періодичності платежів.

Відповідно до змісту ч. 1ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Посилаючись на обман з боку банку, ОСОБА_3 зазначав, що при укладенні спірної додаткової угоди йому не було надано повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за кредитом, вказано в договорі занижені значення показників суттєвих умов договору від дійсних.

Однак, жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що під час укладення додаткової угоди від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредитного договору і такими діями банку позивача було введено в оману, ОСОБА_10 не надано.

Крім цього, заявляючи вимоги про визнання додаткової угоди до договору про іпотечний кредит недійсною з підстав ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.230 ЦК України, позивач не врахував, що підстави визнання недійсною даної додаткової угоди за вказаними нормами є самостійними.

Окрім цього, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 вересня 2013року у справі № 6-40цс13 норми ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не може бути підставою для задоволення позовної вимоги у даній справі про визнання недійсною додаткової угоди від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року, висновок почеркознавчої експертизи від 13.06.2017 року №1.1-137/17, згідно якого підписи у вказаній додатковій угоді виконані не ОСОБА_10, а іншою особою, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із позовної заяви від 12.05.2015 року вбачається, що на не підписання ОСОБА_10 та не укладення з відповідачем додаткової угоди від 7.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №ROMWG4 від 22.04.2008 року, як на підставу визнання її недійсною позивач не покликався.

Вказані обставини були зазначені представником позивача ОСОБА_9 лише в письмових поясненнях від 19.02.2018 року.

Згідно журналу судового засідання позовну заяву було оголошено в судовому засіданні 19.06.2015 року, чим розпочато розгляд справи по суті (т.1 а.с. 49).

Обставина підписання додаткової угоди іншою особою, а не ОСОБА_10 не є підставою для визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит за ст.18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.230 ЦК України, ці підстави є взаємовиключними.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем суду письмових доказів про сплату позивачем на користь банку, суми винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, первинних банківських документів, про здійснення банком резервування ресурсів у розмірі 19 578,80 дол.США, а також договору про відкриття банківського рахунку в іноземній валюті також не свідчать про наявність підстав для визнання оспорюваної додаткової угоди недійсною.

Посилання ОСОБА_3 на те, що чинним законодавством не передбачено обов'язку позивача, який звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, перед зверненням до суду звертатись до правоохоронних органів для встановлення ними обставин чи фактів вчинення неправомірних кримінально караних дій працівниками банку або третіми особами, не заслуговують на увагу, так як оскаржуване рішення висновку суду про наявність такого обов'язку позивача не містить.

Однак, не звернення позивача до правоохоронних органів з приводу підроблення його підпису, в оспорюваній ним, додатковій угоді від 7.08.2008 року ставить під сумнів його доводи про те, що про її існування йому стало відомо лише в 2014 році під час внесення чергового платежу по кредиту.Також, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги доводи позивача про не з'ясовування та не дослідження судом вказаної обставини, оскільки ОСОБА_3 неодноразово викликався судом в судові засідання та його участь визнавалась судом обов'язковою, однак жодного разу позивач в судове засідання не з'явився та особистих пояснень суду не надав.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків не спростовують. Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 6 липня 2018року

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2