Справа №639/7371/17
Провадження №2/639/553/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представники відповідача ОСОБА_3,ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/7371/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, відповідно до якого просив суд ухвалити рішення про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 06 січня 2016 року та після смерті батька ОСОБА_7, який помер 28 квітня 2017 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що його батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 померли. На випадок своєї смерті батьки заповіту не залишили. Після смерті батьків відкрилася спадщина, яка складається з частини трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 20.01.1998 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

У відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті його батьків.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті батьків також являється відповідач у справі, ОСОБА_5, який з весни 2014 року проживає в Білорусії.

На думку позивача, відповідач не має право на спадкування, оскільки він ухилявся від надання допомоги батькам, які внаслідок похилого віку та тяжкої хвороби знаходилися у безпорадному стані.

Так, останні роки життя, починаючи з кінця 2015 року, мати сильно хворіла та постійно проходила лікування. 02.01.2016 року мати була доставлена до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної хірургії з діагнозом повторний ішемічний інфаркт головного мозку та вона знаходилася у комі. Про стан здоровя матері та про те, що необхідні кошти на її лікування відразу повідомили ОСОБА_5 Однак, він нічим не допоміг. 06.01.2016 року мати померла. Відповідач приїхав на похорон матері, надав незначні кошти, після чого поїхав.

Батько тяжко переживав смерть дружини та став хворіти. З кожним днем його самопочуття становилося все гірше, він проходив обстеження та йому був поставлений діагноз злоякісна меланома шкіри. Необхідні були кошти на лікування. Батько потребував матеріальної допомоги, постійного догляду та уваги. Він звернувся до відповідача з проханням надати таку допомогу, однак отримав відмову.

28.04.2017 року батько помер. Відповідач на похоронах батька присутній не був.

Позивач вважає, що відповідач є працездатною, здоровою людиною та мав можливість надавати допомогу своїм батькам, які були пенсіонерами, непрацездатними, знаходилися у безпорадному стані, потребували допомоги відповідача, його матеріальної та моральної підтримки, від надання якої він самоусунувся.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

06.02.2018 року від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1, відповідно до якого він просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позов є безпідставним, необґрунтованим і таким, що не базується на нормах чинного законодавства. Відповідач зазначає, що хоча він і проживає за межами України, однак він увесь час підтримував зв'язок зі своїми батьками, спілкувався з ними, неодноразово передавав їм гроші і допомагав подолати будь-які негаразди. Він завжди цікавився станом здоровя батьків та ніколи не відносився до них байдуже. Коли померла мати, він приїхав на похорон, передав гроші на її поховання. На похорон батька він дійсно не приїхав, однак це було повязано з тим, що не зміг взяти квиток, про що повідомив позивача. Відповідач зазначає, що за життя батьки ніколи не мали до нього претензій. На думку відповідача, хоча батьки і хворіли, однак відсутні підстави вважати, що вони знаходилися у безпорадному стані. ( а.с. 124-126)

19.02.2018 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він наполягав на заявлених ним позовних вимогах. ( а.с. 231-232)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.12.2017 року задоволено клопотання позивача та витребувано з Пятої Харківської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи № 438/2016 після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 06 січня 2016 року, яка раніше проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12/14, кв. 96, а також інформацію про те, чи залишила заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_6, хто звертався з заявою про прийняття спадщини, чи видавалося свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно; матеріали спадкової справи № 399/2017 після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 28 квітня 2017 року, який раніше проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12/14, кв. 96, а також інформацію про те, чи залишив заповіт на випадок своєї смерті ОСОБА_7, хто звертався з заявою про прийняття спадщини, та чи видавалося свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Витребувано з Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська поліклініка № 24 виписку з амбулаторної карти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 06 січня 2016 року, яка раніше проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12/14, кв. 96; виписку з амбулаторної карти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 28 квітня 2017 року, який раніше проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12/14, кв. 96. Витребувано з Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. ОСОБА_8» виписку з історії хвороби ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 06 січня 2016 року, яка раніше проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12/14, кв. 96 за період її лікування в лікарняному закладі з 02 січня 2016 року по 06 січня 2016 року, з вказаними лікарськими призначеннями для лікування. Витребувано з Адміністрації державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання кордону ОСОБА_5 Юрієвичем, ІНФОРМАЦІЯ_4 (виїзд з України та вїзд до України), уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12/14, кв. 96 за період з липня 2014 року по травень 2017 року; витребувано з Шевченківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова інформацію про те з якого часу перебувала на обліку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 06 січня 2016 року, яка раніше проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12/14, кв. 96, який розмір її пенсії за період з січня 2015 року по січень 2016 року; інформацію про те з якого часу перебував на обліку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 28 квітня 2017 року, який раніше проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12/14, кв. 96., який розмір пенсії за період з січня 2015 року по квітень 2017 року.( а.с. 47-50)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.02.2018 року задоволені клопотання представника позивача та представника відповідача про виклик свідків в судове засідання. ( а.с. 178)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.02.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування з відділу кадрів Національного юридичного університету ім. Я.Мудрого інформації стосовно того, чи працював у цьому вищому учбовому закладі, на якій посаді, з якого часу, коли і на підставі чого був звільнений, яку заробітну плату отримував у період 2015-2017 роках ОСОБА_7, який за життя проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. ( а.с. 182)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.02.2018 року залишилося відкритим заявлене представником позивача клопотання про витребування у свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 боргових розписок, до розгляду якого повернутися після допиту свідків і зясування обставин. ( а.с. 186)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.05.2018 року, яка постановлена без видалення до нарадчої кімнати, клопотання представника позивача про залучення до матеріалів справи боргових розписок задоволено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 15.12.2017 року, заявлений позов підтримали та дали пояснення про обставини, які викладені у позові.

Представники відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 06.01.2018 року, та адвокат ОСОБА_3, в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1998 року реєстраційний № 6-98-108546, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1. ( а.с. 18)

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1, його батьками є: батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_6. ( а.с. 16)

Батьками ОСОБА_5 є: батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-ВЛ № 473476. ( а.с. 17)

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ін. ( а.с. 23)

06.01.2016 року у віці 63 роки померла ОСОБА_6. ( а.с. 14)

28.01.2017 року у віці 67 роки помер ОСОБА_7. ( а.с. 15)

Після їх смерті відкрилася спадщина.

Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

У статті 1223 ЦК України зазначено, що у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охвату заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Кодексу.

За життя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заповіту не залишили.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки.

Зі спадкової справи №438/2016р., яка була заведена 5-тою ХДНК вбачається, що після смерті ОСОБА_6, померлої 06 січня 2016 року з заявою про відмову від спадщини на користь сина, ОСОБА_1, звернувся 05.07.2016 року ОСОБА_7. (а.с.77-93)

Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Після смерті ОСОБА_7, померлого 28 квітня 2017 року була заведена спадкова справа №399/2017р., в якій мається заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_7. ( а.с. 59-76)

Отже, після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилися спадкоємці першої черги за законом їх діти, ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, на підставі якого усунути відповідача, ОСОБА_5 під спадкування за законом після смерті їх батьків, посилаючись на те, що відповідач мав можливість надавати допомогу батькам, які були пенсіонерами, непрацездатними, знаходилися у безпорадному стані, потребували допомоги відповідача, його матеріальної та моральної підтримки, однак ухилявся від її надання.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом після смерті своїх батьків, має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки вирішення питання щодо усунення від спадкування породжує для нього пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»роз'яснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

У цій же постанові ВСУ розяснив, що при застосуванні правила ч 5 ст. 1224 ЦК України, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обовязку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 померла у віці 63 роки, причина смерті повторний ішемічний інфаркт головного мозку. ( а.с. 24)

З відповіді КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_8» вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 02.01.2016 року по 06.01.2016 року. Померла 06.01.2016 року. ( а.с. 102-103)

Згідно довідки про причину смерті №297, яка видана на імя ОСОБА_7, останній помер у віці 67 років, причина смерті злоякісна меланома шкіри. ( а.с. 33)

З виписки епікризу №227 та консультаційних висновків спеціаліста вбачається, що ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою на протязі березня 2017 року. ( а.с. 28-32)

Отже, в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження те, що померлі батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були у безпорадному стані через свій похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

Судом були допитані свідки, як з боку позивача, так і з боку відповідача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є дружиною позивача у справі. Вона та її чоловік проживали за однією адресою з батьками останнього. Відповідач по справі це рідний брат її чоловіка, який останнім часом проживає в Білорусії. Протягом 2013 року мати позивача, ОСОБА_6 хворіла, перенесла інфаркт, проходила стаціонарне лікування. В новорічну ніч 2016 року матері стало погано, у неї піднявся тиск, а в ніч на 02.01.2016 року її забрала до лікарні швидка допомога. Матір потрапила у кому, знаходилася у реанімації, на її лікування в день витрачалося приблизно 2000-2500 грн. Грошей у родині не було, тому вони вимушені були зайняти 500 доларів США у її батька. ОСОБА_1 їздив до лікарні, доглядав матір, кормив її. 06.01.2016 року, не приходячи до тями, матір померла. Про її смерть свідок повідомила ОСОБА_5, який приїхав на похорон та привіз 1500 грн.

Крім того, свідок ОСОБА_12 пояснила, що наприкінці 2016 року батько її чоловіка, ОСОБА_7 зробив флюорографію, були виявлені якісь порушення, у звязку з чим він проходив обстеження. В лютому 2017 року батько знаходився на стаціонарному лікуванні, йому не могли поставити діагноз. І тільки в квітні 2017 року йому був поставлений діагноз рак, а 28 квітня 2017 року він помер. За життя батько дзвонив до ОСОБА_5, просив у нього гроші на лікування, і він передав йому 50 доларів США. На лікування батька гроші у розмірі 1000 доларів США бралися у борг у ОСОБА_9. Про смерть батька було повідомлено ОСОБА_5, однак він на похорон не приїхав, але передав 4000 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що позивач ОСОБА_1 його зять, якому він надавав у борг 500 доларів США для лікування батька. Приблизно за півтора-два місці до смерті ОСОБА_7, батько позивача, був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду. Свідку відомо, що ОСОБА_5 давав гроші на похорон своєї матері, чи приймав він матеріальну участь у похованні батька, йому не відомо.

Також судом була допитана в якості свідка ОСОБА_13, яка пояснила, що позивач у справі є її зятем. Їй відомо, що ОСОБА_6, мати позивача, приблизно з 2013 року хворіла, вона одна не виходила з дому, у неї були провали в памяті. З 01.01.2016 року на 02.01.2016 року у неї трапився другий інсульт, а 06.01.2016 року вона померла. ОСОБА_5 був присутній на похоронах. Свідку відомо, що її колишній чоловік, ОСОБА_10 давав у борг ОСОБА_7, батькові позивача, грошові кошти в сумі 500 доларів США для лікування матері.

Крім того, свідок пояснила, що приблизно в листопаді 2016 року захворів ОСОБА_7, батько позивача. Його лікуванням займався ОСОБА_10, а ОСОБА_5 передав лише 50 доларів США на лікування батька. З лютого 2017 року ОСОБА_7 потребував стороннього догляду, який здійснював ОСОБА_10.

Суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_13 в частині того, що ОСОБА_7 отримував у позику від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 500 доларів США, оскільки вони спростовуються розпискою, наданою стороною позивача суду, з якої вбачається, що 03.01.2016 року ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_10 гроші в сумі 500 доларів США. ( т.2 а.с. 49)

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що в лютому 2017 року вона надавала у борг ОСОБА_1 1000 доларів США, кошти були потрібні на лікування його батька. Також свідок підтвердила, що приблизно за півтора місяця до смерті ОСОБА_7 знаходився у безпорадному стані, потребував стороннього догляду.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, які були допитані судом за клопотанням представника відповідача пояснили суду, що були свідками передачі грошових коштів у різні періоди часу від ОСОБА_5 його батькам.

Таким чином, допитані в судовому засіданні свідки, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, підтвердили факт надання ОСОБА_5 матеріальної допомоги своїм батькам.

Нормами ст. 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обовязок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_5 ухилявся від надання допомоги померлим батькам, які потребували допомоги, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за життя зверталися до ОСОБА_5 з проханням, щодо надання допомоги та відповідач їм відмовив.

Навпаки, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що його брат ОСОБА_5, відповідач у справі, надавав матеріальну допомогу батькові під час хвороби останнього, надавав гроші на похорони матері та батька. Однак, на думку позивача, ці кошти були незначними.

Що стосується матеріального становища спадкодавців, судом було встановлено наступне.

Так, згідно довідки Шевченківського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова від 02.03.2018 року, ОСОБА_6 отримувала пенсію за віком у сумі 1 660,48 грн. на місяць, за період з січня 2015 року по січень 2016 року отримала загальну суму 21 586,24 грн. ( а.с. 243)

Спадкодавець ОСОБА_7 у період з січня 2015 року по квітень 2017 року отримував пенсію за віком на загальну суму 44 679,18 грн. ( а.с. 244-245)

Крім того, з довідки Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого №70/18 від 19.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_7 працював у даного навчальному закладі на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду з 10.04.2012 року по 28.04.2017 року. Виключений із списку працівників університету, у звязку зі смертю.

За період з січня 2015 року по квітень 2017 року (день смерті) його дохід склав 101 927,93 грн. ( а.с. 237)

Отже, судом було достовірно встановлено, що спадкодавці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали постійний дохід, а доказів того, що вони потребували матеріальної допомоги матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт умисного ухилення відповідача від надання спадкодавцям допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавців в безпорадному стані та потреба спадкодавців в допомозі саме цієї особи, що при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності,є підставою усунення спадкоємця від спадкування. А отже у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити.

У звязку з тим, що у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які були понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-80, 141, 264-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1217, 1223, 1224, 1258, 1259, 1261, 1274 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 липня 2018року.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, паспорт серії МН 758757, виданий Жовтневим РВ ХМУУМВС України в Харківській області 07.07.2005 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, паспорт серії МН 312885, виданий Жовтневим РВ ХМУУМВС України в Харківській області 13.12.1996 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Суддя В. В. Труханович