Справа № 712/2-4148/2011
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2018 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, яку постановлено суддею Деметрадзе Т.Р., у справі за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення процесуальних строків для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без розгляду.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки така постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Зокрема, вказує на те, що в заяві про перегляд заочного рішення він зазначав, що не отримував копію заочного рішення в строки передбачені законом, а отримав його тільки 06.03.2018 року через свого представника. Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять жодного документу, який би вказував на те, що заочне рішення було йому надіслано, а посилання суду, що відповідач не вжив заходів у розумні строки для отримання рішення по справі та не цікавився розглядом самої справи не відповідає дійсності та суперечить нормам ЦПК України, який діяв до 15.12.2017 р., так як діюче на той час законодавство чітко передбачало обовязок суду надіслання копії заочного рішення рекомендованим листом із повідомленням, однак цього виконано не було працівниками суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду та відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення процесуальних строків для подачі такої заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про перегляд заочного рішення викладено прохання поновити строк на звернення до суду, проте у ній відсутні будь-які докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, а клопотання про його поновлення жодним чином не обґрунтоване.

З таким висновком апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

За приписами ч.2 ст.126 та ч.1 ст.127 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 301 071 (триста одна тисяча сімдесят одна) гривня 26 копійок, а також 1700 (одну тисячу сімсот) грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

16.03.2018 року (згідно штемпелю суду) відповідач ОСОБА_1, в інтереах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.06.2012 року, в якій одночасно заявив клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. На обґрунтування пропуску строку зазначив, що у 20 числах лютого 2018 року відповідачем отримано лист про те, що у нього наявна заборгованість по кредитному договорі, у звязку з чим його представником подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи. З повним текстом заочного рішення він ознайомився тільки 06.03.2018 року, незважаючи на те, що вищевказане судове рішення було прийняте 21.06.2012 року та у 3-х денний термін не було надіслано відповідачеві, як цього вимагало чинне на той час законодавство (а.с.60-63).

Суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 знав про наявність судового провадження у цивільній справі №2-4148/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на його клопотання про відкладення розгляду справи від 06.02.2012 та від 02.03.2012 року, проте не вжив заходів у розумні строки для отримання рішення по справі та не цікавився розглядом самої справи.

Однак, такі посилання не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 222 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення) копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

В порушення приписів даної статті, судом першої інстанції копію заочного рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, ОСОБА_1 направлено не було, оскільки в матеріалах справи відсутнє зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення з даним заочним рішенням.

Наявний у справі супровідний лист суду першої інстанції про направлення ОСОБА_1 копії заочного рішення для відома не підтверджує факту отримання копії судового рішення, при цьому необхідно відмітити, що вказаний супровідний лист взагалі не містить дати його надсилання (а.с.56).

Отже, доводи ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення про те, що він не отримував копію заочного рішення в строки, які передбачені законом, є підставиними та обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Виходячи з викладеного, помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та залишення такої заяви без розгляду з підстав відсутності будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Оскільки недотримання строків на подання заяви про перегляд заочного рішення було зумовлене бездіяльністю суду першої інстанції, зокрема, не направленням належним чином у передбачений законом спосіб копії заочного рішення особі, яка брала участь у справі, проте не була присутня в судовому засіданні, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, особі, яка подає відповідну заяву.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.12.2017 року у справі №6-1619цс17.

Також такий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 року справа №308/14197/15-ц, від 20.06.2018 року справа № 461/12463/15-ц.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з вини суду першої інстанції ОСОБА_1 не отримав вчасно копію заочного рішення, у зв'язку із чим був позбавлений права на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Крім того, апеляційний суд, зважаючи на особливості перегляду заочного рішення, враховує, що постановлення оскаржуваної ухвали фактично унеможливлює оскарження заочного рішення в апеляційному порядку, що може свідчити про відмову в доступі до правосуддя.

Відповідно до п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статями 374,379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2018 року - скасувати.

Справу за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: