Справа № 202/2404/16-ц
Провадження № 2/202/65/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 червня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, третя особа «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», про стягнення заборгованості, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість на свою користь за кредитним договором № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені та визначені сторони (т.2 а.с. 70-71).

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві та уточненій позовній заяві зазначив, що відповідно до договору № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 22080 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.11.2026 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Просив суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16087,91 дол. США, що за курсом 27,05 відповідно до повідомлення НБУ від 04.12.2017 року складає 435177 грн. 97 коп. та судові витрати по справі.

12.04.2017 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вважає, що зміст кредитного договору № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання договору недійсним.

Так, банк перед укладанням договору не повідомив їй у письмовій формі усієї вказаної інформації, зокрема, їй не була повідомлена інформація: про наявні в банку форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними; про тип відсоткової ставки; про орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відсутність у неї вкрай важливої інформації позбавила її можливості усвідомлено оцінити всі витрати і ризики, в тому числі валютні, що повязані з укладанням і виконанням Договору. Якби працівники Банку перед укладанням Договору надали їй повну і достовірну інформацію, яка передбачена положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то вона б нізащо б не уклала Договір на тих умовах, які викладені в ньому. Вказала, що договір не містить суми кредиту і дати його видачі, не містить детального розпису загальної вартості кредиту та не містить зазначеної річної відсоткової ставки за кредитом. Просила суд визнати недійсним кредитний договір № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року, укладений між нею, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року в якості третьої особи , яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача було залучено «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не визнав. Відповідно до заяви просив суд застосувати у справі вимоги ч.3 ст.267 ЦК України про пропуск строку позовної давності до позовних вимог позивача за зустрічним позовом. Вказав, що кредитний договір був укладений у 2006 році, а зустрічний позов до Банку ОСОБА_2 подала лише у 2017 році. ОСОБА_2 пропустила строки позовної давності на подання до суду позову. Просили відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідачка ОСОБА_2 судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог Банку та просила суд задовольнити зустрічну позовну заяву. Вказала, що ПАТ КБ « ПриватБанк» є неналежним позивачем по справі. Так 15.11.2007 р. вона отримала від Банку листа від 23.02.2007 року №20.1.3.2/6-811-5047, в якому було викладено повідомлення про відступлення прав вимоги за Кредитним договором. У вказаному повідомлені зазначено, що права вимоги за Кредитним договором відступлені Банком компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ»з місцезнаходженням за адресою ОСОБА_4, 1-й поверх, ОСОБА_5 9, Лондон EC4R 2RU Великобританія. Внаслідок відступлення ЮМЛ є єдиним власником усіх прав вимоги за Кредитним договором з 19.02.2007 року. Компанія не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже, не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії. Вказала, що за період з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року вона сплатила Банку 13 723,02 дол. США процентів за користування кредитом та 3838,05 дол. США комісії. Грошові кошти в загальній сумі 17561,07 дол. США, які сплачені нею як проценти за користування кредитом та комісії, отримані Банком безпідставно, оскільки компанія згідно з законодавством України не мала права нараховувати та стягувати проценти і комісію. ОСОБА_6 просить стягнути з неї 14605,77 дол. США заборгованості за кредитом, в той же час ОСОБА_6 безпідставно отримав від неї 17561,07 дол. США, то вимоги банку не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» в судове засідання не зявився.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги за основним позовом не підлягають задоволенню та позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.11.2006 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») був укладений кредитний договір № DND0GK00006144, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 22080 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.11.2026 року.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору № DND0GK00006144 ОСОБА_6 зобовязується надати позичальникові кредитні кошти, шляхом надання готівкою через касу на строк з 21.11.2006 року по 21.11.2026 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 18400 дол. США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 3680,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом.

Як вбачається з аналізу умов кредитного договору повернення кредиту, сплата процентів і винагороди повинна здійснюватися щомісячними рівними платежами у розмірі 217,05 доларів США (пункт 1.1. кредитного договору). На виконання кредитного договору ОСОБА_6 відкриває позичальнику рахунок 4033 для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту; кредитний рахунок 403; рахунок по відсоткам 0723; рахунок для обліку комісії і винагороди 4215 (пункт 1.2. кредитного договору). Банк зобовязується надати кредит шляхом і в межах сум, визначених в пункті 1.1. (пункт 2.1.1. кредитного договору). З метою надання і обслуговування кредиту ОСОБА_6 зобовязується відкрити рахунки, що вказані в пункті 1.2. і здійснювати ведення кредитного досьє по кредиту (пункт 2.1.2. кредитного договору).

Згідно з Ордером розпорядження про надання кредиту № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року ПриватБанк перерахував на рахунок ОСОБА_2 18400 дол. США ( т.1 а.с.202).

З виписки з особового рахунку № 34033, який був відкритий на ім'я ОСОБА_2 для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту (т.2 а.с. 178-198) вбачається, що вхідний залишок за цим кредитним рахунком складає 0,00 грн. (т.2 а.с. 178). За сумарним підсумком колонки «7» («Обороты (USD) дебет») ОСОБА_2 нараховано до сплати 57773,06 доларів США (а.с. 198). За сумарним підсумком колонки «8» («Обороты (USD) кредит») ОСОБА_2 сплачено 57773,06 доларів США (а.с. 198). Вихідний залишок за кредитним рахунком становить 0,00 грн. (а.с. 198).

Згідно з договором іпотеки № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованому в реєстрів за №338, договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань позичальника за кредитним договором від 21.11.2006 року № DND0GK00006144, укладеного між Банком і Іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді неповнолювальної лінії в сумі 18400,00 доларів США на строк з 21.11.2006 року по 21.11.2026 року включно.

Відповідно до п.7 Договору в забезпечення виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 31,10 кв.м., житлова площа -17,20 кв.м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, буд.21, к.5. Цільове призначення предмету іпотеки жила нерухомість ( т.1 а.с.60-65).

Згідно з Договором купівлі-продажу квартири від 21.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №9141, ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.119-120).

Позивач за зустрічним позовом просив суд визнати кредитний договір № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року недійсним у звязку з порушенням Банком Закону України « Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги за своїм зустрічним позовом ОСОБА_2 вказала про допущення чисельних порушень норм чинного законодавства та її прав.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначити зміст договору, який вони укладають і формують його конкретні умови.

Зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) .

Заперечуючи обставини позову відповідач за зустрічним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» у своїй заяві просив застосувати до позовних вимог ОСОБА_2 строк позовної давності та відмовити в позові у звязку з закінченням строку позовної давності.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, висвітленою в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений 21.11.2006 року, а з даним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду 14.04.2016 року.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за основним позовом, то як зазначив позивач, позичальник ОСОБА_2 не належним чином виконує умови договору та заборгованість за кредитним договором станом на 04.12.2017 року становить 23584,46 дол. США, яка складається із: 14605,77 дол. США заборгованість за кредитом ( тілом кредиту); 4566,15 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 982,75 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Однак оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом і заборгованість до стягнення становить 16087,91 дол. США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 435177,97 грн., яка складається з наступного: 14605,77 дол. США заборгованість за кредитом ( тіло кредиту); 1482,14 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 21.06.2006 року по 29.01.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено в судовому засіданні, 19.02.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відступив своє право вимоги за кредитним договором № DND0GK00006144 від 21.11.2006 року до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» ( т.2 а.с.84-122).

14.04.2016 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступив право вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк». Відповідно до виписки переуступка боргу відбулася за 16396,95 дол. США( т.1 а.с. 239-255).

Кошти, які сплачувалися ОСОБА_2 протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені з вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року.

Також з цієї виписки встановлено, що 01.03.2007 року Банком було перераховано 18323,70 доларів США за призначенням перерахування коштів згідно з договором від 19.02.2007 року.

14.04.2016 року були здійснені операції з призначенням платежу «price acc to the RMBC repurchasе Agreement dd 14.04.2016» на суму 16396,95 доларів США.

Фактично ОСОБА_2 ці кошти не сплачувала. Отже, на кредитному рахунку 4033, який використовується Банком для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту, відображені операції на загальну суму 34720,65 (18323,70 + 16396,95 = 34720,65) доларів США, які не передбачені кредитним договором.

Сумарно платежі ОСОБА_2 на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплату комісії та пені за призначенням платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року, складають лише 23052,41 (57773,06 18323,70-16396,95 = 23052,41) доларів США.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № довідки 104241106, Витягу з Державного реєстру правочинів 358679 вбачається, що: 19.02.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 посвідчений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», за яким останньому було відступлено право вимоги до ОСОБА_2 по спірному кредитному договору та договорам забезпечення (т. 2 а.с. 84-122); 14.04.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 посвідчений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» стосовно зобов'язань ОСОБА_2, кредитором за яким знову став ПАТ КБ «ПриватБанк».

З аналізу висловлених сторонами доводів, визнання позивачем обставин щодо відступлення ним прав вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_2 , дослідження письмових доказів, суд вважає, що існує безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між даними, які містяться у виписці з особового рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту ОСОБА_2, яка була надана позивачем, та даними з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна, яка була надана представником відповідача. А саме, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 21.11.2006 року № DND0GK00006144 не належало ПАТ КБ «ПриватБанк» в силу його відступлення на користь третьої особи «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

В силу статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно з статтею 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: ОСОБА_4, 1-й поверх, 9 ОСОБА_5, Лондон, EC4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії.

Як вбачається з заяви про надання готівки від 17.04.2006 року ОСОБА_2 ОСОБА_6, надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18400 доларів США.

До дати продажу прав вимоги (19.02.2007 року) ОСОБА_2 було сплачено Банку 660 доларів США.

Новий кредитор «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» 01.03.2007 року перерахував кошти за її заборгованість у розмірі 18323,70 доларів США.

14.04.2016 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» продав ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість ОСОБА_2 за яку ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахував йому 16396,95 долари США.

За період з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року ОСОБА_2 сплатила 21732,41 доларів США (22392,41 доларів США - 660,00 доларів США) погашення тіла кредиту, відсотків, комісії.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодомвідпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються зокрема до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд критично ставиться до розрахунку заборгованості ОСОБА_2, доданого до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки заборгованість розрахована станом на 04.12.2017 року, розрахунок заборгованості не відображує операцій з неодноразового продажу прав вимоги до ОСОБА_2 Нарахування та отримання ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів з ОСОБА_2 у розмірі 21732,41 доларів США протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року, є безпідставними в силу положень ст. 1212 ЦК України.

З врахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у звязку з недоведеністю.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати позивачу ПАТ КБ ПриватБанк не відшкодовуються, а з ОСОБА_2, якій відмовлено в позові підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмірі 704, 80 грн.

Керуючись: ст. ст. 256, 257, 264, 525, 530, 610, 625, 1050,1054 ЦК України, ст.ст. 4,13,141, 259, 263-265,354 ЦПК України , -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1), третя особа «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (ОСОБА_4, 1-й поверх, Клоук-Лейн 9, Лондонт EC4R 2RU, Великобританія), про стягнення заборгованості відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення складено 02.07.2018 року.

Суддя: Л.П. Слюсар