Постанова
Іменем України

01 серпня2018 року
м. Київ

справа № 505/349/17

провадження № 61- 537св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,
учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
представник заявника ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи: Одеський обласний військовий комісаріат, Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 2 серпня 2017 року у складі судді Нікітішина В. П. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Заява мотивована тим, що у 1968 році він був мобілізований на службу до військової частини НОМЕР_1 , де 12 серпня 1968 року йому було присвоєно звання молодшого лейтенанта. Вказана військова частина під час проходження ним військової служби приймала участь у бойових діях в Чехословаччині, однак, у його документах немає жодного запису про це. У зв`язку з вказаним він не може отримати пільги та надбавки до пенсійного забезпечення, які передбачені для ветеранів та учасників бойових дій. Відомості про участь військової частини НОМЕР_1 у бойових діях чи їх забезпеченні в архівах відсутні.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд встановити юридичний факт, що має юридичне значення, а саме що він під час перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 за рішенням Уряду колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік брав участь у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ в Чехословаччині в період з 02 вересня по 25 жовтня 1968 року.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 серпня

2017 року клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_2 про залишення заяви без розгляду залишено без задоволення. Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 закрито.

Ухвала районного суду мотивована тим, що спір щодо участі у бойових діях та забезпеченні бойової діяльності військ не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 серпня 2017 року про закриття провадження у справі скасовано та постановлено нову ухвалу, якою заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду із відповідним позовом на загальних підставах.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що між ОСОБА_1 та Подільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області існує спір про право на отримання додаткових пільг. Тому відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України (2004 року) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право на отримання додаткових пільг, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно не застосовано Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року

№ 200. Крім того, посилався на те, що необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, для подальшого надання чи ненадання додаткових пільг чи пенсії не свідчить про наявність спору про право.

25 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Судом установлено, що встановлення зазначеного факту необхідно для отримання ОСОБА_1 статусу ветерана війни.
Відповідно до частини першої, пункту 5 частини другої статті 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу міськрайонного суду та залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, правильно виходив із того, що заявник у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, однією із заінтересованих осіб вказував Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а також, що встановлення факту йому необхідно для отримання пільг та надбавок до пенсійного забезпечення, які передбачені для ветеранів та учасників бойових дій, а тому, між вказаними сторонами існує спір про право на отримання додаткових пільг.

Посилання касаційної скарги про те, що необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, для подальшого надання чи ненадання додаткових пільг чи пенсії не свідчить про наявність спору про право, є безпідставними, оскільки в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Інші доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення апеляційним судом норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні вказаної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Враховуючи те, що висновки апеляційного суду відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк