АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5032/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Київ

Справа № 757/52298/17-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_3

відповідачі - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков Олександр Юрійович,

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3,

на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва, постановлену 10 травня 2018 року у складі судді Осаулова А.А.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії про включення до переліку вкладників,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський», зазначене у наказі №42/2 від 1 червня 2016 року в частині затвердження результатів проведеної перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунок позивача на загальну суму 195 543, 50 грн.;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», яка має право на відшкодування коштів у розмірі 195 543,50 грн., які знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» № 980-025-000001078 від 3 липня 2015 року.

Стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом у порядку цивільного судочинства, позивач посилалася на ч.1 ст. 19 ЦПК України, вказувала, що вона звернулася до суду за захистом права, яке випливає з договору банківського рахунку. Позов пов'язаний із правом осіб вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном (грошовими коштами). Таким чином, вважає, що розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії про включення до переліку вкладників.

Не погоджуючись з ухвалою, адвокат ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3,подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановлена без повного і всебічного з'ясування обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував на те, що правовідносини, які виникли між сторонами спору є приватно-правовими, спори, які виникають з питань відшкодування вкладів фізичних осіб, повинні розглядатись у порядку цивільного судочинства, а юрисдикція адміністративних судів на них не поширюється.

Зазначав, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює владну управлінську функцію виключно у відносинах з банками.

Вказаний спір не є публічно-правовим, оскільки всі правовідносини, які можуть виникати між клієнтами неплатоспроможних банків з одного боку та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з іншого боку мають своїм джерелом цивільно-правові угоди, укладені між цими клієнтами та банком до моменту визнання цього банку неплатоспроможним НБУ в порядку, передбаченому ст. 76 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Крім того, вказував на те, що всі публічні договори банку з фізичними особами містять положення про гарантійні зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виплати відшкодування вкладів, тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є учасником цивільних відносин, які виникають з договорів банківського вкладу, банківського рахунку

На обґрунтування своєї позиції апелянт посилається на висновки Верховного Суду України викладені в постановах: від 07 жовтня 2015 року у справі №6-1521цс15; від 09 листопада 2016 року у справі №6-2309цс16; від 14 грудня 2016 року у справі №6-2735цс16.; від 05 липня 2017 року у справі №6-1094цс17; від 10 жовтня 2017 року у справі №6-1113цс17; від 12 липня 2017 року у справі №6-1096цс17; від 16 серпня 2017 року у справі №6-782цс17; від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1114цс17 та висновки Верховного Суду викладені в постановах: від 1 березня 2018 року у справі №461/12052/15; від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15; від 18 квітня 2018 року у справі №910/8132/17, які просив врахувати при розгляді даної справи.

Окремо зауважив, що постановою від 12 квітня 2018 року в адміністративній справі №820/11591/15 Велика Палата Верховного Суду відступила лише від правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14 та дійшла висновку, що до спорів стосовно права на відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок Фонду немає підстав застосовувати приписи ст.. 12 ГПК України та поширювати на такі спори юрисдикцію господарських судів. Разом з тим, дана постанова не містить висновків щодо непоширення юрисдикції саме цивільних судів на спори вкладників з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно позовних вимог про відшкодування вкладів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на їх необґрунтованість.

Вказував, що Фонд гарантування фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є юридичною особою публічного права, а тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Зазначав, що представник позивача безпідставно посилався в апеляційній скарзі на постанови Великої Палати Верховного Суду у справах № 461/12052/15-ц від 01.03.2018 року, №815/6956/15 від 17.04.2018 року, №910/8132/17 від 18.04.2018 року та №755/1700/16-ц від 24.04.2018 року, оскільки в наведених справах розглядався інший предмет спору.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір про не включення рахунку позивача до переліку рахунків, за яким він зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також незгода з рішенням про віднесення правочину до переліку нікчемних, підстави визнання яких встановлені законом, є публічно-правововим, пов'язаний із здійсненням Фондом та його працівником (уповноважена особа) владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а тому позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання її права на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом, скасування рішення про визнання правочину нікчемним

В обсязі конкретних обставин цієї справи зміст спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, що виникли між позивачем, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, визначення яких залежить від з'ясування прав позивача, статусу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов'язків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів.

Акти, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність) можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Частинами 1, 2 ст.17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на: правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктів владних повноважень владних управлінських функцій; публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних осіб чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, регулюються Законом України від 23.02.2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Статтею 3 Закону №4452-VI встановлено правовий статус Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону № 4452-VI Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з п.17 ч.1 ст.2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ст.27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої ст.26 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого права на включення його рахунку до переліку рахунків, за яким він зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про віднесення правочину до переліку нікчемних та включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування.

При цьому, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач не ставив питання про відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та стягнення на свою користь відповідних сум, а оспорював виключно дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», як суб'єкта владних повноважень.

Тому, у справі яка переглядається, спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням відповідачем права позивача на отримання з рахунку Банку грошей та включення до реєстру вкладників, які мають право на виплату гарантованої за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми.

Зважаючи на викладене, звернення позивача до відповідачів із вказаними вимогами не є підставою для розгляду спору в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом прав, порушених суб'єктом владних повноважень, тому такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у даній справі.

Крім того, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався, зокрема, правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15.

В своїй апеляційній скарзі представник позивача посилався на те, що дана постанова не містить висновків щодо непоширення юрисдикції саме цивільних судів на спори вкладників з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно позовних вимог про відшкодування вкладів, та зазначав, що спірні правовідносини у даній справі виникли на підставі цивільно-правової угоди, а тому не є публічно-правовим спором та не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами представника позивача з огляду на наступне.

Як убачається з позовної заяви, позивач оскаржує дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як суб'єкта владних повноважень, згідно з нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, а тому такий спір є публічно-правовим.

Крім того, у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №820/11591/15 зазначено, що Закон № 4452-VI є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин і відповідно до цього Закону Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду України: від 07 жовтня 2015 року у справі №6-1521цс15; від 09 листопада 2016 року у справі №6-2309цс16; від 14 грудня 2016 року у справі №6-2735цс16.; від 05 липня 2017 року у справі №6-1094цс17; від 10 липня 2017 року у справі №6-1113цс17; від 12 липня 2017 року у справі №6-1096цс17; від 16 серпня 2017 року у справі №6-782цс17; від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1114цс17 та Верховного Суду в постановах: від 01 березня 2018 року у справі № 461/12052/15; від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15; від 18 квітня 2018 року у справі № 910/2132/17, колегія суддів не застосовує до вказаних правовідносин, оскільки, предмет спору, підстави позову та обставини у цих справах не є тотожними.

Вказані висновки не містять жодного правового висновку щодо юрисдикції справ за позовом фізичної особи до Уповноваженої особи Фонду та/або Фонду стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що спір за вирішенням якого ОСОБА_3 звернулась до суду, є публічно-правовим, пов'язаний із здійсненням управлінських функцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що відноситься до юрисдикції адміністративних судів відповідно до статті 3 КАС України.

А тому висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є законним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 10 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус