465/1015/16-ц
2/465/976/18
У Х В А Л А

судовогозасідання

16.07.2018 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Левицькому М.І.

В ході чергового судового засідання з розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним правочину, стягнення моральної шкоди та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Дана справа перебуває на розгляді Франківського районного суду м. Львова відповідно до ухвали судді Масендича В.В. від 02 березня 2016 року, відповідачем не оскаржувалася і набрала законної сили, що і є підставою розгляду даної справи. Підстави рішення викладені в ухвалі суду ( т. 1 ас. 29-30) .

З даного часу справа перебувала у провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Марнтинишин М.О. відповідно до розпорядження керівника апарату № 18/Р від 03 березня 2018 року та передана судді Кузю В.Я. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2018 року ( т.1 ас 204 -213, т. 2 ас. 1 -4).

В черговому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 подав чергову заяву, яку назвав про самовідвід судді, а відтак, уточнивши її назву, - «про відвід судді», яку оголосив в судовому засіданні.

Підставами для відводу зазначає факт розгляду головуючим суддею іншої справи за участю цих же осіб, а також те, що, як на його, ОСОБА_2, думку, суддя веде судовий процес з порушенням його процесуальних прав та інших вимог закону. Вказане дає йому підстави вважати, що суддя Кузь В.Я., як головуючий у даній справі, не здатен прийняти неупередженого судового рішення, а тому вважає ці обставини такими, що передбачені п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України та просить задоволити відвід судді.

Представник позивача в судовому засіданні заявив, що у нього не має таких даних на які покликається відповідач, а крім того відповідач не вказав жодної із підстав для відводу судді, передбачених процесуальним законом.

Вирішуючи питання відводу з підстав викладених у заяві, суд відповідно до вимог ст.. 39 ЦПК України, вважає таку заяву, що подана у виняткових випадках, оскільки така заява подана не до початку першого судового засідання під головуванням судді Кузя В.Я., хоч обставини на якеі покликається відповідач, були відомі йому раніше.

Під час розгляду заяви ОСОБА_2 про відвід судді, приходжу до висновку про відсутність таких підстав, однак враховуючи вимоги ч. 3 ст. 40 ЦПК України, у такому випадку рішення повинно прийматися суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, а провадження у справі зупиняється.

Проте, в ході вивчення питань наявності підстав для відводу судді, приходжу до висновку про доцільність заяви про самовідвід, у звязку з чим заявляю самовідвід у розгляді даної справи.

Приймаючи дане рішення, зважаю на вимоги п. 5 ч. 1 ст..36 ЦПК України, згідно якої, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Зважаючи на твердження та поведінку відповідача ОСОБА_2 яка явно спрямована на провокування складу суду, і не тільки головуючого судді Кузя В.Я. , а також в силу вимог ч. 1 ст. 39 ЦПК України, визнаю сатисфакцією, що дана обставина є саме тими іншими обставинами, які у подальшому викликатимуть сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

При цьому, відхиляю будь - які твердження сторони щодо упередженості чи необєктивності судді у розгляді даної справи, будь якої зацікавленості, як це відображено у заяві про відвід судді, оскільки такі спростовуються носіями технічного запису судових засідань та іншими учасниками процесу.

Приймаючи рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У розглядуваному випадку, звинувачення судді відповідачем в неупередженості, які хоч і не є вмотивовані, проте за своєю природою так чи інакше, породжують сумнів, нехай тільки у ОСОБА_2І, але все ж таки сумнів і він на цьому наполягає. .

Беззаперечно погоджуюся із тими нормами міжнародного та національного права на які покликається заявник, та приймаю до уваги при прийнятті даного рішення.

Зважаю, що аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обовязкові для врахування судами України.

Відповідно до ст. ст. 3,10- ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється, а процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому враховую також практику Європейського Суду з прав людини, що знайшла своє висвітлення у справі Golder v. United Kingdom від 21.02.1975 року, згідно якої, право на суд не є абсолютним, то воно може бути обмеженим особливо щодо умов прийнятності скарг, у тому числі й на дії судді, що відповідають вимогам процесуального законодавства, проте, не подобаються стороні. Правила застосування головуючим процесуальних норм, що забезпечують порядок в ході судового процесу і послідовність здійснення своїх прав сторонами, хоч і не подобається стороні, проте, безумовно мають на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи, повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані та розуміти, що їх право закінчується там, де починається право іншої сторони, а тим більше там, де починається обовязок та право головуючого у процесі.

Такі розяснення поведінки сторони у судовому процесі абсолютно стосуються ОСОБА_2, який чомусь вважає, що компетентний та може вирішувати питання порядку ведення судового процесу, надаючи оцінку діям головуючого, визначаючи поняття "зал судового засідання" та місце проведення судових засідань. При цьому, ОСОБА_2 не вчинив жодної процесуальної дії, що вимагає у нього процесуальне законодавство, як від сторони, на виконання завдань цивільного судочинства при розгляді вказаної справи, а саме, не повідомив суду яке його право підлягає захисту.

Зважаючи на вищенаведені положення міжнародного та національного права та встановлені обставини, приходжу до висновку, що з метою уникнення будь яких сумнівів у заявника та інших учасників і сторін адміністративного процесу щодо неупередженості судді Кузя В.Я. у розгляді даної справи, заявляю самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3 , 10, 36, 39 , 40,258, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву про самовідвід судді Кузя В.Я. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним правочину, стягнення моральної шкоди та витребування майна з чужого незаконного володіння, - задоволити.

Матеріали справи передати до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на автоматизований розподіл для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст.. 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь