Справа № 348/1964/16-ц
Провадження № 22-ц/779/887/2018
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О.Я.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 23 травня 2018 року у складі судді Міськевич О.Я. по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним.

Позовні вимоги мотивував тим, що 24 січня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» направив йому досудову вимогу про сплату боргу, з якої він довідався що між ним та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено договір поруки №102/П-06, згідно якого він поручився за виконання відповідачем ОСОБА_3 повернення грошових коштів за кредитним договором №102/КВ/Ф-Об від 27.06.2006 року.

Позивач зазначив, що у 2014 році його інтереси в суді представляла ОСОБА_3, він не володів жодною інформацією про обставини справи, про винесені судами рішення, а також про стягнення з нього 228 258 грн 18 коп заборгованості за кредитним договором.

Договір поруки 102/П/06 укладений 27.06.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_3 та ним є недійсним правочином оскільки він його не підписував, не давав згоди на укладення договору поруки, не надавав банку копій своїх документів, а всі дії від його імені вчинені сторонньою особою, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 23 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки №102/П-06 від 27.06.2006 року, укладеного між ТзОВ «Український промисловий банк» як кредитором, та ОСОБА_3 як боржником і ОСОБА_1 як поручителем - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1409 грн 60 коп судового збору.

На дане рішення представник ОСОБА_1- ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Представник апелянта зазначив, що суд першої інстанції при винесенні рішення не досліджував рішення апеляційного суду від 25.09.2014 року, оскільки в своєму рішенні зробив висновки про те, що саме рішенням апеляційного суду встановлено факт дійсності укладеного договору поруки.

Висновки суду першої інстанції про те, що рішення апеляційного суду від 25.09.2014 року має преюдиційне значення, а тому на його основі слід відмовити в задоволення позову про визнання недійсним договору поруки не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції відхилено висновок судової почеркознавчої експертизи, з якого вбачається що підписи від імені поручителя ОСОБА_1 в договорі поруки виконані не ним та не вказано мотиви його відхилення.

При ухваленні рішення поза увагою суду залишилась позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди.

Апелянт просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Дельта Банк» зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ПАТ «Дельта Банк» - Семенюк О.Ю. заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Івано-Франківської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ПАТ «Дельта Банк» - Семенюка О.Ю. перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів те, що йому не було відомо про укладений договір поруки, а обставини на які посилається позивач щодо визнання недійсним договору поруки від 27 червня 2006 року могли бути встановлені при розгляді справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №102/КВ/Ф-06 від 27.06.2006 року.

Однак з таким висновком не можна погодитись з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.06.2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №102/КВ/Ф-06, за умовами якого ОСОБА_3 отримала у ТОВ «Укрпропбанк» кредитні кошти в розмірі 30000 дол. США з кінцевою датою повернення до 10.06.2016 року.

Судом встановлено, що 27.06. 2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №102/П-06, згідно з яким позивач зобов»язувався перед кредитором відповідати за невиконання боржником ОСОБА_3 усіх її зобов»язань перед кредитором, що виникають з кредитного договору № 102/КВ/Ф/-06 від 27.06.2006 року за яким остання зобов»язувалась до 10 червня 2016 року повернути кредит у розмірі 30000 дол. США та сплати щомісячні проценти в розмірі 13,5%.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах.

Встановлено, що у лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2014 року, залишеним без зміни ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.01.2015 року скасовано рішення Надвірнянського районного суду про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» та ухвалено нове рішення яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №102/КВ/Ф-06 від 27.06.2006 року у сумі 228258,15 грн.

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2016 року пред»явив позов про визнання недійсним договору поруки, посилаючись на те, що даний договір він не підписував, не надавав банку своїх документів та не завіряв копії документів своїм підписом.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» 10.11.2016 року надіслав на адресу суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 28) у якій вказав, що позивач знав про порушення свого права з часу укладення договору поруки, а відтак перебіг позовної давності про визнання недійсним вказаного договору закінчився 27.06.2009 року.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 для встановлення достовірності його підпису на оспорюваному договорі поруки від 27.06.2006 року - ухвалою Надвірнянського районного суду призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Так, згідно висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21.09.2017 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «поручитель» у договорі поруки №102/ ПА -06 від 27.06.2006 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «поручитель» у договорі поруки №102/ ПА -06 від 27.06.2006 року виконаний з наслідуванням дійсного підпису ОСОБА_1 (а.с.84-95).

Із матеріалів справи вбачається, що на дослідження експерту було надано вільні зразки підписів ОСОБА_1 у ряді документів виконані ним у період часу наближений до періоду виконання підпису в досліджуваному документі - оспорюваному договорі поруки. Експертом досліджено всі представлені об»єкти та надано вичерпні відповіді на поставлені запитання.

Обгрунтованих заперечень що висновку експерта представником відповідача не подано.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновок експерта є належним доказом на підтвердження позовних вимог позивача про те, що оспорюваний договір поруки від його імені підписано не ним, а іншою особою.

Що стосується заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (ч.4 ст.267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Згідно пояснень позивача та зібраних письмових доказів у справі у їх сукупності вбачається, що про порушення свого права Лімпансен В.О. повинен був довідатись з часу надіслання АТ «Дельта Банк», йому як поручителю за кредитним договором ОСОБА_8 - досудової вимоги від 24.01.2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором та пред»явленням АТ «Дельта Банк» у лютому 2014 року позову про стягнення у солідарному порядку з боржника ОСОБА_8 та поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором №102/КВ/Ф-06 від 27.06.2006 року у сумі 228258,15 грн.

Будь-яких доказів того, що позивач вчиняв дії які свідчать про визнання ним свого обов»язку як поручителя за кредитним зобов»язанням ОСОБА_8 суду не представлено.

Таким чином позивач, пред»явивши у жовтні 2016 року позов про визнання недійсним договору поруки не пропустив загальний трьохрічний строк звернення з вимогою про захист свого цивільного права, а тому у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності, про яку заявлено представником відповідача ПАТ «Дельта Банк».

Посилання представника відповідача у заяві про застосування наслідків спливу позовної давності про те, що позивач знав про порушення свого права з часу укладення договору поруки, а відтак перебіг позовної давності про визнання недійсним вказаного договору закінчився 27.06.2009 року не заслуговують на увагу, оскільки проведеною по справі судово-почеркознавчою експертизою встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у договорі поруки №102/ ПА -06 від 27.06.2006 року виконаний не ним, а іншою особою з наслідуванням дійсного підпису ОСОБА_1, тому позивач не міг знати про порушення свого права з часу підписання від його імені договору поруки, натомість дізнався про укладення договору з часу надіслання йому вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зібраним доказам по справі та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, то постановлене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки укладеного 27.06.2006 року з ТОВ «Український промисловий банк» як кредитором, ОСОБА_3 як боржником, ОСОБА_1, як поручителем слід визнати недійсним.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів ОСОБА_8 та ТОВ «Дельта Банк» у солідарному порядку заподіяної йому моральної шкоди у сумі 50000 грн, то такі не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральну шкоду слід розуміти як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Позивачем не надано суду доказів того, якими саме винними діями відповідачів йому заподіяно морально шкоду. Суд задовольняючи вимоги позивача про визнання недійсним договору поруки виходить із того, що договір поруки від імені ОСОБА_1 підписано іншою особою, однак суду не надано доказів за яких обставин такий договір було підписано та відповідно не встановлено винних осіб.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 23 травня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати договір поруки 102/П-06 від 27 червня 2006 року, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» як кредитором, ОСОБА_3 як боржником, ОСОБА_1, як поручителем - недійсним.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 липня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин