АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/8163/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Владичана А.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач Чернівецька міська рада

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 березня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.,

встановив:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0707 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 березня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи позичка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження від 23 лютого 1960 року серії НОМЕР_2 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 червня 2015 року серії НОМЕР_4 (а.с.5).

Земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0707 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 25 березня 2003 року (а.с.7).

Згідно висновку земельно-оціночного дослідження №17045 від 4 серпня 2017 року ринкова вартість земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,0707 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 складає 79 036 гривень (а.с.8-27).

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з підстав, які в ньому зазначені.

Враховуючи наведені вище обставини суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Помилковими є аргументи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 119 ЦК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року, № 5 відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не надала суду докази, які би підтверджували , що вона безперервно користуються спірною земельною ділянкою протягом 15 років.

Відповідно до правил ст. 119 ЗК України громадянин може набути право власності на земельну ділянку за набувальною давністю відповідно до рішення органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування про передачу її у власність, а не на підстав рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 березня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 16 липня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

Н.Ю. Половінкіна