Справа № 495/946/17
02 липня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд в складі:
головуючого судді: Боярського О.О.
за участю секретаря судового засідання: Рачицької І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Білгород-Дністровського цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП. В процесі розгляду справи позивач зменшив позові вимоги та просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду, а саме: витрати на лікування в сумі 18 653, 90 грн.; вартість пошкодженого велосипеду в сумі 22 500 грн.; 100 000 грн. моральної шкоди та судові витрати; покласти на позивача обовязок після сплати відповідачами на користь позивача вартості пошкодженого велосипеду в сумі 22 500 грн., передати останній відповідачам.
Позивач просить стягнути матеріальну та моральну шкоду з відповідачів солідарно, вказуючи, що на ОСОБА_3 відповідальність покладається на підставі ст. 1187 ЦК України, як на володільця джерела підвищеної небезпеки, незважаючи на відсутність вини, а на ОСОБА_2 на підставі ст.1166 ЦК України, як на особу, з вини якої завдано шкоду.
Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи здійснити у його відсутності. У разі неявки відповідачів, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома.
У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.08.2017 року по справі №495/3743/17 встановлено, що 07 червня 2015 року приблизно о 10.00 годині, точний час встановити не надалося можливим, в світлий час доби при сухому дорожньому покритті та ясній погоді, ОСОБА_2, керуючи та рухаючись на справному автомобілі НОМЕР_1 в напрямку смт. Затока, по автодорозі Р-70 сполученням Одесса-Білгород-Дністровський-Монаші на 65 км.+700 метрів, Білгород-Дністровського району, Одеської області, не вибравши в установлених межах безпечної швидкості руху, здійснюючи випередження без дотримання безпечного інтервалу велосипеда марки «Bergamont», який рухався попереду автомобіля стійко у правої крайки проїзної частини під керуванням потерпілого ОСОБА_1, здійснила зіткнення передньою правою частиною автомобіля з лівим бортом велосипеда.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда потерпілий ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Порушення виразилось в тому, що водій - ОСОБА_2, допустила порушення вимог: п. 2.3. б) Правил дорожнього руху, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі; п.12.1. Правил дорожнього руху, згідно якого при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.13.1. Правил дорожнього руху, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п. 13.3. Правил дорожнього руху, під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Вказаним вироком суду ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вирок суду набрав законної сили.

Власником транспортного засобу «Nissan-Tiida» реєстраційний номер НОМЕР_2 є відповідач ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА №481579 від 25.03.2010 року, РЕВ №4.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, можна зробити висновок про те, що підстави для цивільної відповідальності ОСОБА_3 лише через те, що вона є власником транспортного засобу «Nissan-Tiida» реєстраційний номер НОМЕР_2 відсутні, так, як в даному випадку тягар цивільної відповідальності має нести особа винна у завданні шкоди, якою є водій автомобіля - ОСОБА_2, з вини якої і сталося ДТП та яка в свою чергу керувала вказаним транспортним засобом на підставі посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб.

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, адже не є суб'єктом заподіяння майнової шкоди, а доводи позивача не ґрунтуються на нормах матеріального права та є безпідставними.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК, крім того, відповідні розяснення надано в постанові Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого.

Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або зниження нематеріальних благ (рівня життя, здоровя тощо).

Ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з розясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача повної вартості велосипеду - 22 500 грн. (згідно товарного чеку № 197 від 21.03.2015 року (а.с. 26) велосипед марки «Bergamont Horizon №9» було придбано позивачем за 22 500, 00 грн. ) є необґрунтованою з огляду на наступне.

Як вже було зазначено вище, у відповідності до цивільного законодавства України розмір матеріального збитку визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна з урахуванням його технічного стану на час ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Посилання позивача на те, що після ДТП велосипед ремонту не підлягає не знайшли свого підтвердження, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту суду надано не було. У звязку із викладеним підстав для стягнення реальної вартості велосипеду з урахуванням його технічного стану на час ДТП у суду немає, та як наслідок немає підстав і для задоволення вимоги покласти на позивача обовязок передати відповідачам пошкоджений велосипед, після сплати ними вартості останнього.

Натомість висновком ОНДІСЕ, складеним 06.02.2018 року (а.с. 104-106) встановлено, що вартість велосипеду до пошкодження від дії негативних чинників з урахуванням природного зносу складає 21375, 00 грн., вартість майна після пошкодження від дії негативних факторів становить 11756,25 грн.

Провівши необхідні розрахунки, експертом встановлений розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику велосипеда, який складає 9618,75 грн.

З огляду на викладене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна пошкодженням велосипеду у розмірі 9618,75 грн.

В результаті скоєної ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого зазнав матеріальної шкоди.

Від удару автомобілем ОСОБА_2 спричинені ушкодження у вигляді закритого осколкового компресійного перелому тіла поперекового хребця, закритої черепно-мозкової травми, ран лобної області, колінних суглобів, численні садна, сінці тулубу, кінцівок.

У відповідності до висновку комплексної судово-медичної експертизи № 15 від 02.07.2016 року вказані тілесні ушкодження викликали тривалий розлад здоров'я ОСОБА_2 строком понад 21 день і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

На лікування позивач витратив 18 653,90 грн., що підтверджується медичною документацією та фіскальними чеками, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 17-24).

Отже, загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 18653,90 грн. (витрати на лікування) + 9618,75 грн. (розмір матеріальної шкоди, заподіяної, внаслідок пошкодження велосипеду), яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

На підставі ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П.2 ч. 3 цієї статті вказує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 3 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Позивач наголошує на тому, що окрім матеріальної шкоди, йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що позивачу необхідно було докладати зусиль для відновлення стану його здоровя.

ОСОБА_1 втратив можливість тривалий час займатися підприємницькою діяльністю, що призвело до порушення його ділових звязків, через що позивач додатково хвилювався, оскільки в нього репутація відповідального ділового партнера.

Відмова відповідачів з часу скоєння ДТП добровільно відшкодувати завдану позивачу шкоду та понесені витрати на лікування, посилила глибину моральних страждань позивача.

Внаслідок спричинених відповідачем ОСОБА_2 позивачу травм, останній перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується медичною документацією. Після ДТП ОСОБА_1 змушений спостерігатися у лікаря, регулярно відчуває гостру головну біль та біль в області завданих при ДТП травм. І до цього часу отримані ушкодження непокоять позивача: він не може довгий час пересуватися пішки. Тривале пересування пішки вимагає від позивача зупинок та відпочинку, оскільки фізичні навантаження викликають біль.

З огляду на отримані травми, були порушені життєві звязки позивача, оскільки він був позбавлений можливості на певний час продовжувати активне громадське та ділове життя.

Вказані незручності та суттєве погіршення стану здоровя викликають у позивача дратівливість, він перестав їздити на велосипеді через занепокоєння за своє життя й з огляду на знищення велосипеда, який для нього мав цінність як матеріальну, так і моральну. До дорожньо-транспортної пригоди подорожі на велосипеді разом з членами сім'ї доставляли йому радість, надавали можливість вести активний та здоровий образ життя, були улюбленим зайняттям позивача.

За таких обставин, завдану моральну шкоду позивач оцінив у 100 000 гривень.

Зважаючи на обставини справи та надані суду докази, суд приходить до висновку про достовірність та обґрунтованість доводів та вимог позивача щодо заподіяння йому моральних, фізичних страждань та втрат немайнового характеру неправомірними діями відповідача ОСОБА_2, в результаті скоєння останньою дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 100 000 грн. суд вважає необґрунтовано завищеним, таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, не співмірним із глибиною фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації.

Суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Оскільки судом було з'ясовано, що відповідач ОСОБА_3 не є суб'єктом заподіяння позивачеві матеріальних збитків внаслідок ДТП, у суда відсутні підстави для стягнення з неї моральної шкоди на користь позивача.

Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2, заподіяної в результаті ДТП знайшли своє підтвердження у суді і ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та підлягають частковому задоволенню.

Заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 782,72 грн.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 89, 133, 141, 263, 265, 267, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кв.№11, м.Одеса) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, РНОКПП НОМЕР_4) заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду, а саме: витрати на лікування в сумі 18 653, 90 грн. та 9618,75 грн. розмір шкоди, заподіяної пошкодженням велосипеду.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кв.№11, м.Одеса) на користь ОСОБА_1 ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, РНОКПП НОМЕР_4) моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: