Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1372/18
Провадження № 2/376/677/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Клочка В.М.,

при секретарі Щур Л.А.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

26.06.2018 року до Сквирського районного суду Київської області звернувся позивач з позовом до ОСОБА_2, в обгрунтування якого вказала, що 12 травня 2018 року позивачка та відповідачка, уклали між собою договір міни, згідно якого позивачка передала відповідачці квартиру № 4 в житловому будинку № 70 по вул. Незалежності в м. Сквира Київської області, загальною площею 46.2 кв.м., житловою площею 35.6 кв.м., в обмін на квартиру № 6 в житловому будинку № 70 в м. Сквира Київської області, загальною площею 55.0 кв.м., житловою площею 41.50 кв.м., нежитлового приміщення гаража № 2 по вул. Незалежності, 70, в м.Сквира Київської області, загальною площею 28.4 кв.м. літ. «А-1» та нежитлового приміщення гаража № 6 по вул. Незалежності, 70, в м. Сквира Київської області, загальною площею 27.6 кв.м. - літ «А-1».

Належність позивачці по справі квартири № 4 в житловому будинку № 70 по вул. Незалежності в м.Сквира Київської області, загальною площею 46.2 кв.м., житловою площею 35.6 кв.м. підтверджено рішенням Сквирського районного суду від 25.04.2014 року.

Належність відповідачці квартири № 6 в житловому будинку № 70 в м. Сквира Київської області, загальною площею 55.0 кв.м., житловою площею 41.50 кв.м., нежитлового приміщення гаража № 2 по вул. Незалежності, 70, в м.Сквира Київської області, загальною площею 28.4 кв.м. літ. «А-1» та нежитлового приміщення гаража № 6 по вул. Незалежності, 70, в м.Сквира Київської області, загальною площею 27.6 кв.м. - літ «А-1» підтверджено рішенням Сквирського районного суду від 27.04.2018 року.

При зверненні до нотаріуса для реєстрації правочину, сторонам було відмовлено, оскільки у відповідача на той час були відсутні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру та гараж.

Відповідачка ОСОБА_2, відмовилася займатися документами. Вона вважає, що це марна трата часу та коштів, і всі її документи в порядку. В результаті нотаріально не посвідчила договір. Відповідачка передала ОСОБА_1 всі необхідні документи та рекомендувала звернутися до суду, стверджуючи, що визнає позов повністю. В результаті, дії відповідача порушують права позивача у звязку із чим вона не має можливості здійснити реєстрацію права власності на квартиру та гаражі, які набула на підставі договору міни, тому просить суд визнати правочин дійсним рішенням суду.

Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, також в підготовче судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо їх задоволення.

Відповідно ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, те, що 12 травня 2018 року позивачка та відповідачка, уклали між собою договір міни, згідно якого позивачка передала відповідачці квартиру № 4 в житловому будинку № 70 по вул. Незалежності в м. Сквира Київської області, загальною площею 46.2 кв.м., житловою площею 35.6 кв.м., в обмін на квартиру № 6 в житловому будинку № 70 в м. Сквира Київської області, загальною площею 55.0 кв.м., житловою площею 41.50 кв.м., нежитлового приміщення гаража № 2 по вул. Незалежності, 70, в м.Сквира Київської області, загальною площею 28.4 кв.м. літ. «А-1» та нежитлового приміщення гаража № 6 по вул. Незалежності, 70, в м. Сквира Київської області, загальною площею 27.6 кв.м. - літ «А-1».

Належність позивачці по справі квартири № 4 в житловому будинку № 70 по вул. Незалежності в м.Сквира Київської області, загальною площею 46.2 кв.м., житловою площею 35.6 кв.м. підтверджено рішенням Сквирського районного суду від 25.04.2014 року.

Належність відповідачці квартири № 6 в житловому будинку № 70 в м. Сквира Київської області, загальною площею 55.0 кв.м., житловою площею 41.50 кв.м., нежитлового приміщення гаража № 2 по вул. Незалежності, 70, в м.Сквира Київської області, загальною площею 28.4 кв.м. літ. «А-1» та нежитлового приміщення гаража № 6 по вул. Незалежності, 70, в м.Сквира Київської області, загальною площею 27.6 кв.м. - літ «А-1» підтверджено рішенням Сквирського районного суду від 27.04.2018 року.

При зверненні до нотаріуса для реєстрації правочину, сторонам було відмовлено, оскільки у відповідача на той час були відсутні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру та гараж.

Відповідачка ОСОБА_2, відмовилася займатися документами. Вона вважає, що це марна трата часу та коштів, і всі її документи в порядку. В результаті нотаріально не посвідчила договір. Відповідачка передала ОСОБА_1 всі необхідні документи та рекомендувала звернутися до суду, стверджуючи, що визнає позов повністю. В результаті, дії відповідача порушують права позивача у звязку із чим вона не має можливості здійснити реєстрацію права власності на квартиру та гаражі, які набула на підставі договору міни, тому просить суд визнати правочин дійсним рішенням суду.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 2 статті 328 ЦК України визначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В свою чергу частиною другою статті 220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В силу вимог ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача з договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором.

В свою чергу згідно положень ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

За ст.715 ЦК України, за договором міни кожна із сторін зобовязується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Згідно до ст.716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору міни: сторони передали один одному у власність належну їм нерухомість, документи на неї. Як позивач так і відповідач фактично вступили у володіння і розпорядження нерухомістю, постійно наглядають за схоронністю майна, тобто правочин між сторонами фактично відбувся.

Після дослідження обставин справи, судом було з'ясовано, що ОСОБА_2 позов визнала.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки сторін щодо належної їм нерухомості та встановленні права на іншу нерухомість, прийняту за обміном, тому є правові підстави визнати договір міни дійсним та право власності на вищезазначене нерухоме майно за сторонами..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 330, 334, 338, 397, 657, 715, 716, 1299 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

ОСОБА_3 Володимирівни (адреса: АДРЕСА_1, ОНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2, ОНОКПП НОМЕР_2) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на квартиру квартиру № 6 в житловому будинку № 70 по вул. Незалежності в м. Сквира Київської області, загальною площею 55.0 кв.м., житловою площею 41.50 кв.м., що належала ОСОБА_2.

Визнати ОСОБА_1, право власності на нежитлове приміщення гараж № 2 по вул. Незалежності, 70, в м.Сквира Київської області, загальною площею 28.4 кв.м. літ. «А-1», що належав ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на нежитлове приміщення гараж № 6 по вул. Незалежності, 70, в м.Сквира Київської області, загальною площею 27.6 кв.м. - літ «А-1», що належав ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на квартиру № 4 в житловому будинку № 70 по вул.Незалежності в м.Сквира Київської області, загальною площею 46.2 кв.м., житловою площею 35.6 кв.м.,що належала ОСОБА_1.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Суддя: