Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 495/2236/13-ц

провадження № 61-8729св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, голова садового товариства «Южанка» СпиридоноваІнна Геннадіївна,

представник позивачів - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - Затоківська селищна рада Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 та голови садового товариства «Южанка» Спиридонової ІнниГеннадіївни на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року у складісудді Шевчук Ю. В. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року у складі колегії суддів: Бабія А. П., Варикаші О. Д., Станкевича В. А.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, третя особа - Затоківська селищна рада Одеської області, про усунення порушень прав на землю загального користування та усунення перешкод у користуванні та визнання частково недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішення Затоківської селищної ради Одеської області від 25 грудня 1996 року № 469 ОСОБА_5 було виділено у постійне користування земельну ділянку, площею 0,006 га для ведення садівництва та видано держаний акт на право постійного користування. Рішенням Затоківської селищної ради Одеської області від 21 серпня 2003 року № 935 ОСОБА_5 отримала у власність земельну ділянку, площею 0,0061 га, яка суміжна з земельною ділянкою, площею 0,006 га, у результаті, дві ділянки складають загальну площу 0,0121 га за номером АДРЕСА_1 Позивач вважав, що ОСОБА_5 збільшила другу свою земельну ділянку за рахунок самовільного захвату земель загального користування відповідно до генерального плану-схеми території товариства садоводів «Южанка» ветеранів війни і праці смт Затока міста Білгород-Дністровського на масиві Кароліно-Бугаз, призначених для проїзду. У результаті збільшення земельної ділянки були суттєво порушені права ОСОБА_2, а саме: її позбавили права вільно користуватися проїздом загального користування, ОСОБА_5 створила перепони для проїзду протипожежного та іншого автотранспорту. Зокрема, відстань між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 складає 3,26 м та 3,28 м замість встановлених нормами ДБН - 5 м.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 та голова СТ «Южанка» Спиридонова І. Г. подали до суду уточнення до вказаної позовної заяви.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог, позивачі просили суд: усунути порушення прав на землю загального користування та перешкод у користуванні шляхом визнання частково недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 24 січня 2005 року Затоківською селищною радою м. Білгород-Дністровськ Одеської області та зареєстрованого реєстратором Білгород-Дністровського міського відділу Одеської регіональної філії в центрі державного земельного кадастру в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на постійне користування землею, договорів оренди № 01.05.50800259, загальною площею 0,0121 га, цільового призначення - для ведення садівництва, яка розташована на дільниці АДРЕСА_2, виданого ОСОБА_5 на загальну площу земельної ділянки 8,9 кв. м.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 22 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 22 лютого 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі належного відповідача, зокрема - Затоківську селищну раду Одеської області, а також не звернуто уваги на те, що участь у справі як позивача голови СТ «Южанка» суперечить вимогам статті 32 ЦПК України. Разом з тим ОСОБА_2 було роз'яснено її право про звернення до суду з позовом для вирішення спору щодо спірної ділянки відповідно до вимог закону із залученням до участі у справі належних осіб, які беруть участь у справі, в належному процесуальному статусі.

У липні 2016 року ОСОБА_2 та голова СТ «Южанка» Спиридонова І. Г. подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи, а також неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Крім того, не вирішено питання про залучення до участі у справі належного співвідповідача, а саме - Затоківську селищну раду Одеської області.

09 грудня 2016 року ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки АДРЕСА_3, на підставі рішення Затоківської селищної ради Одеської області від 21 серпня 2003 року № 935, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку від 24 січня 2005 року серія НОМЕР_1.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки АДРЕСА_4 на підставі рішення Затоківської селищної ради Одеської області від 01 жовтня 2009 року № 1291, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку від 27 жовтня 2010 року

серія НОМЕР_2.

У плані меж земельної ділянки за державним актом на ім'я ОСОБА_5 зазначається наявність суміжних земель загального користування Затоківської селищної ради Одеської області (прохід), а в плані меж земельної ділянки за держаним актом на ім'я ОСОБА_2 зазначається наявність суміжних земель загального користування (проїзд).

Згідно з експертизою від 26 грудня 2014 року № 129/2014, проведеною експертом приватного підприємства «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С. С.» встановлено, що відстань між земельною ділянкою АДРЕСА_5, що належить відповідачу та земельної ділянки АДРЕСА_6 яка належить позивачу, складає 3,26 м та 3,82 м. Норма ширини проїзду в садових товариствах відповідно до норм ДБН та діючого законодавства складає 3,5 м.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилались на те, що у зв'язку зі збільшенням земельної ділянки відповідача зменшилась площа земельної ділянки загального користування, що перешкоджає вільно користуватись проїздом як позивачу до свого будинку, так і таким транспортним засобам як швидка допомога, пожежна та інший спеціальний транспорт.

Цивільним процесуальним кодексом України 2004 року, визначені повноваження апеляційного суду.

Згідно зі статтями 303, 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи учасників процесу, оскільки інакше буде порушено вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом з тим, не погодившись із рішенням суду першої інстанції та відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та голови СТ «Южанка» Спиридонової І. Г. з посиланням на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які є суттєвими для об'єктивного вирішення спору та порушення норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статті 303 ЦПК України 2004 року фактично усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язку, не усунув недоліків суду першої інстанції і відмовивши у позові, тим самим спір по суті не вирішив, право позивачки на судовий захист, гарантований їй статтями 55, 124 Конституції України та передбачений статтями 3, 4 ЦПК України 2004 року, не забезпечив.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог частини 4 статті 10 ЦПК України 2004 року, якими передбачено обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, свій обов'язок не виконав та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, не вирішивши спір по суті.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та голови садового товариства «Южанка» Спиридонової Інни Геннадіївни задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило