АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3629/18 А Справа № 185/6991/17 Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року по справі за позовом Виконавчого комітету Павлоградської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року Виконавчий комітет Павлоградської міської ради звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована і перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Павлограда. Дана квартира була надана ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєструвалась у зазначеній квартирі 20.12.1999 року, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєструвався у зазначеній квартирі 22.06.2000 року. На даний час у спірній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які не сплачують квартирну плату та плату за комунальні послуги, мають заборгованість, яка збільшується. Відповідно до акту КП «Павлограджитлосервіс» від 07.06.2017 року встановлено факт непроживання відповідачів у вказаній квартирі. Зі слів сусідів, відповідачі не мешкають за даною адресою більше шести місяців та не виявляють до спірного житлового приміщення ніякого інтересу. Відсутність відповідачів за місцем проживання призвела квартиру до занедбаного стану. Всупереч зазначеним нормам житлового законодавства відповідачі до виконавчого комітету Павлоградської міської ради як до наймодавця спірного житлового приміщення не зверталися, не ставили питання перед виконавчим комітетом Павлоградської міської ради щодо продовження піврічного строку тимчасової відсутності наймача та членів його сім'ї, не зазначали жодної поважної причини відсутності у зазначеній квартирі. Тому позивач просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою №8 в будинку №4 по вул. Нова в місті Павлограді, та покласти судові витрати по справі на відповідачів.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Павлоградської міської ради, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є наймачами квартири АДРЕСА_2 та зареєстровані у ній проживаючими, що підтверджується копією квартирної картки (а.с. 8).

Згідно довідки Відділу по обліку комунального майна та житлової площі №230-ж від 05.07.2017 року, квартира АДРЕСА_3 не приватизована і перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Павлограда (а.с. 7).

Відповідно до акту №9 від 07.06.2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають у АДРЕСА_4 більше шести місяців (а.с. 6).

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не можу бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 Цивільного Кодексу України місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року N 2 роз'яснено, зокрема, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позивачем не надано доказів відсутності поважних причин непроживання відповідачів у спірній квартирі АДРЕСА_3, які зареєстровані проживаючими за вказаною адресою, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, на підставі положень статті 71 ЖК України, а тому судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване та законне рішення, яке підлягає залишенню без змін.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду позивачем не представлені докази щодо непроживання відповідачів у спірному приміщенні понад шість місяців без поважних причин.

Представлений позивачем акт №9 від 07.06.2017 року щодо непроживання відповідачів не містить інформації про причини їх непроживання. Даний акт підписаний трьома фізичними особами без зазначення їх паспортних даних; клопотань про допит вказаних осіб судом у якості свідків позивачем не заявлено, що, зокрема, перешкоджає встановленню фактичних обставин, причин непроживання відповідачів. Крім того, підписи членів комісії, що склала вказаний акт, не посвідчені ні нотаріально, ні у житловому органі. Отже, акт №9 від 07.06.2017 року не відповідає вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, ст.ст. 77 - 79 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2917 року.

Саме лише твердження апелянта про наявність заборгованості відповідачів за квартплатою та комунальними послугами - не свідчить про наявність підстав для задоволення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування відповідним житлом на підставі ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР.

Колегія наголошує, що на підтвердження доводів позову позивачем належні та необхідні докази не представлені, клопотань про витребування відповідних доказів судом, зокрема про допит свідків, не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Павлоградської міської ради - залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді