Справа № 135/842/17
Провадження № 22-ц/772/1171/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 рокуСправа № 135/842/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Сніжко О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 березня 2018 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнка О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що під час перебування у шлюбі із відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина ОСОБА_5.

Крім того, відповідач 23 липня 2009 року усиновив її старшого сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який став носити прізвище «ОСОБА_6».

Рішенням Ладижинського міського суду від 28 вересня 2011 року було вирішено стягувати з відповідача щомісяця на утримання обох дітей по 400 грн. на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист № 2-362 від 27 жовтня 2011 року, який був пред'явлений до виконання.

27 серпня 2013 року ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області визнано та прийнято відмову ОСОБА_4 від примусового виконання рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 28 вересня 2011 року про стягнення аліментів з відповідача на її користь стосовно сина.

16 вересня 2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-362 від 27 жовтня 2011 року було закрито щодо обох дітей.

Вказану постанову позивач не оскаржувала, ОСОБА_3 добровільно сплачував аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно на утримання доньки ОСОБА_5

Однак з березня 2016 року він сплачувати відповідні кошти на утримання дітей припинив, у зв'язку з чим просила змінити розмір стягуваних аліментів рішенням Ладижинського міського суду від 28 вересня 2011 року та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1200 грн. на місяць, а на утримання сина ОСОБА_6 844,5 грн. на місяць.

17 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просила стягувати аліменти з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та заборгованість по аліментах за останні три роки в розмірі 28800 грн.

У подальшому в судовому засіданні позивач відмовилась від вимоги про стягнення заборгованості по аліментах.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Харпачка Гайсинського району Вінницької області, аліменти на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що оскільки обов'язок батька по утриманню сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не припинився, і такий обов'язок не може залежати від того, що судом було прийнято відмову стягувача від примусового виконання рішення про стягнення аліментів на його утримання, відсутні перешкоди для задоволення позову у цій частині. При цьому, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, оскільки вони вже були стягнуті рішенням Ладижинського міського суду від 28 вересня 2011 року, примусове виконання якого в цій частині не було припинене.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині задоволення позову, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час розгляду справи керувався процесуальними нормами в редакції, яка була нечинною на момент її розгляду. При цьому позивачем після початку розгляду справи, 17 жовтня 2017 року було змінено предмет позовних вимог що на думку апелянта є недопустимим.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 березня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову учасниками справи не оскаржується, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

23 липня 2009 року ОСОБА_3 усиновив ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого останній носить прізвище «ОСОБА_6», що підтверджується копією свідоцтва про усиновлення серії НОМЕР_2 виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області.

На даний час діти проживають з матір'ю, яка їх утримує.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 28 вересня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 400 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 27 серпня 2013 року (з урахуванням виправлених описок, внесених ухвалами від 14 листопада 2017 року та 23 листопада 2017 року) прийнято відмову ОСОБА_4 від примусового виконання рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 28 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, 2004 року народження, у розмірі 400 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби по місту Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції від 16 вересня 2013 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-362 виданого 27 жовтня 2011 року Ладижинським міським судом Вінницької області.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 180; ч. 1 ст. 181, ст. 182; ч. 1 ст. 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що батьки дитини зобов'язані нести витрати з утримання дітей у розмірі передбаченому частиною третьою статті 181 СК України, а тому суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із того, що аліменти на утриманню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають стягненню з ОСОБА_3, оскільки він ухиляється від виконання свого обов'язку по його утриманню.

При цьому судом першої інстанції вірно взято до уваги, що обов'язок батька по утриманню дитини не припинився і такий обов'язок в даному випадку не може залежати від наявності ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 27 серпня 2013 року згідно якої визнано та прийнято відмову ОСОБА_4 від примусового виконання рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 28 вересня 2011 року про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина ОСОБА_6 Закінчення виконавчого провадження, яке відбулось на підставі згаданої ухвали перешкоджає повторному зверненню із тим же виконавчим листом про стягнення аліментів на сина, однак не є перепоною для стягнення на його утримання аліментів.

Крім того, з урахуванням положень статей 182, 184 СК України, обставин справи та наданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, місцевим судом вірно визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не манше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення місцевим судом норм процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону і не спростовують вірних висновків суду.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 березня 2018 року в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 липня 2018 року.

Суддя-доповідач: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: О.Ю. Береговий