справа № 631/1217/16-ц
провадження № 2/631/55/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2018 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Мащенко С. В.
секретаря судового засідання Євсюкової О. В.
розглянувши заочно та усно у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє Мезін Віталій Вікторович, до ОСОБА_2 «Про визнання права власності в порядку спадкування»,-
18.07.2016 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє Мезін В. В., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 «Про визнання права власності в порядку спадкування»(вхідний № 3663/16-вх), на обґрунтування якого зазначив, що він є рідним сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 120,9 м2, житловою площею 68,2 м2, допоміжною площею 52,7 м2, з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,- а саме: на 1/4 частину житлового будинку (літера «А-1»); тамбуру (літера «а»); тамбуру (літера «а2»); сараю (літера «Б»); погребу (літера «Г»); вбиральні (літера «В»); гаражу (літера «М»); сараю (літера «Д»); літнього душу (літера «Ж»); воріт з хвірткою (літера «N»); огорожі (літера «N1»); огорожі (літера «N2»); хвіртки (літера «N3»),- що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності. Позивач прийняв спадщину, так як, мешкаючи в вищевказаному будинку, фактично вступив в управління спадковим майном, але у зв`язку з тим, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно був втрачений за невідомих обставин, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану частку житлового будинку, що належала померлому ОСОБА_3 . Інформація про втрату вищевказаного правовстановлюючого документу була розміщена в засобах масової інформації. Крім нього спадкоємцем на спадщину після смерті ОСОБА_3 також є його мати ОСОБА_2 , яка теж має право на 1/4 частину спадкового майна. Окрім того, спадкоємцем є і його племінник, але він не вчинив жодної з дій, передбачених статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР, що свідчили б про прийняття ним спадщини, і тому вважається таким, що відмовився від неї. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті його рідного батька ОСОБА_3 . Просив визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 120,9 м2, житловою площею 68,2 м2, допоміжною площею 52,7 м2, з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,- а саме на 1/4 частину житлового будинку (літера «А-1»); тамбуру (літера «а»); тамбуру (літера «а2»); сараю (літера «Б»); погребу (літера «Г»); вбиральні (літера «В»); гаражу (літера «М»); сараю (літера «Д»); літнього душу (літера «Ж»); воріт з хвірткою (літера «N»); огорожі (літера «N1»); огорожі (літера «N2»); хвіртки (літера «N3») (а. с. 3 4).
Розпорядженням керівника апарату суду № 411 від 22.08.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно з відповідним протоколом справу передано до розгляду головуючому судді Мащенко С. В. (а. с. 50, 51).
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, проте скористався правом, визначеним частиною 1 статті 58 зазначеного кодексу, щодо участі у судовому процесі через представника за нотаріально посвідченою довіреністю Мезіна В. В. (а. с. 15, 16, 81).
Представник позивача Мезін В. В., що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності (бланк серії НВС № 026798) у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 2330/18-вх від 11.05.2018 року, з проханням справу розглянути за відсутності сторони позивача, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 80, 81).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання теж не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала.
Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного вище кодифікованого акту України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторони позивача свідчить відповідна заява представника, долучена до матеріалів справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання позивачем та його представником особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечували позивач та його представник.
Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторона позивача посилалась як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.
За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду.
Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності.
Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
Як убачається зі Свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_1 ), повторно виданого 05.05.2016 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 31 року у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що 06.06.1979 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області складено відповідний актовий запис № 104 (а. с. 7).
Згідно з копією Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок (домоволодіння) від 16.01.1991 року, виданого виконкомом Нововодолазької селищної Ради народних депутатів, домоволодіння за адресом: АДРЕСА_1 ,- належить на праві особистої власності ОСОБА_3 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Нововодолазької районної Ради народних депутатів від 10.01.1991 року, замість договору купівлі-продажу укладеного 01.03.1977 року, у зв`язку із перебудовою житлового будинку. Житловий будинок зареєстрований Валківським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 та записаний 18.01.1991 року в реєстрову книгу під № 29, за реєстровим № 3484 (а. с. 8).
З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 09.06.2016 року, виготовленого КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по Ѕ частки кожному. Схематичний план земельної ділянки: житловий будинок (літера «А-1»); тамбур (літера «а»); тамбур (літера «а2»); сарай (літера «Б»); погреб (літера «Г»); вбиральня (літера «В»); гараж (літера «М»); сарай (літера «Д»); літній душ (літера «Ж»); ворота з хвірткою (літера «N»); огорожа (літера «N1»); огорожа (літера «N2»); хвіртка (літера «N3») (а. с. 9 12).
Згідно із свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_2 ), виданого 22.05.1975 року Нововодолазьким районним відділом ЗАГС Харківської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження 22.05.1975 року зроблено запис за № 97, та його батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 6).
Згідно з повідомленням КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» від 23.01.2018 року № 44, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_3 Ѕ частка на підставі свідоцтва про право власності від 16.01.1991 року та ОСОБА_1 - Ѕ частка на підставі договору дарування (бланк серії ВАК № 795122) від 31.05.2003 року (а. с. 73).
Відповідно до Ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 липня 1993 року ОСОБА_2 продовжено строк для прийняття спадщини та визнано за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , в тому числі і як за опікуном над їх із померлим дітьми (а. с. 77 78).
З договору дарування від 31.05.2003 року (бланк серії ВАК № 795122), посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Разіною Л. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1294, вбачається, що ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 1/2 частику житлового будинку за адресом: АДРЕСА_1 (а. с. 75).
Згідно з Витягом Нововодолажського малого комунального підприємства технічної інвентаризації № 1076589 від 24.07.2003 року (бланк серії ВАА № 927881), власником Ѕ частки домоволодіння за адресом: АДРЕСА_1 ,- є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 31.05.2003 року (а. с. 76).
У газеті «Водолазький кур`єр» № 26 (1221) від 25.06.2016 року опубліковане оголошення про втрату оригіналу свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок (домоволодіння) від 16.01.1991 року № 3484 (а. с. 13).
Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49689871, виданою 01.11.2017 року о 12 годині 35 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами запиту « ОСОБА_3 » у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 63).
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49689911, виданої 01.11.2017 року о 12 годині 36 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами запиту « ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 » у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 63 зворот).
Постановою завідувача Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М. від 06.07.2016 року (вихідний № 503) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, який розташований за адресом: АДРЕСА_1 ,- у зв`язку із тим, що він не надав оригінал правовстановлюючого документу, який пройшов державну реєстрацію на частку житлового будинку за зазначеною адресою, виданого на ім`я ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 14).
Як убачається із копії паспорту громадянина України (серії НОМЕР_3 ), виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 27.02.2001 року на ім`я ОСОБА_1 , останній з 22.10.1998 року зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 (а. с. 5).
Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року (із змінами та доповненнями) та Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями).
Отже, відносини, пов`язані із спадкуванням майна померлої особи є цивільно-правовими та підлягають регулюванню нормами цивільного законодавства України.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України зазначений кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень цивільного кодифікованого закону України передбачено, що він набирає чинності з 1 січня 2004 року.
Змістом пункту 5 цих же Положень обумовлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно з правилами частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.
У відповідності із приписом статті 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.
Таким чином, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому прийняття спадщини та відповідні спадкові відносини повинні регулюватись положеннями розділу VІІ Цивільного кодексу Української РСР.
Аналогічної думки є й Пленуму Верховного Суду України, який у абзаці 2 та 3 пункту 1 своєї Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснює, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.
Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом.
Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49689871, виданою 01.11.2017 року о 12 годині 35 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами запиту « ОСОБА_3 » у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 63).
Отже, оскільки у судовому засіданні чітко встановлено, що ОСОБА_3 за життя заповітів чи спадкових договорів не залишав, то спадкування майна після його смерті повинно було здійснюватися за законом, регламентованим розділом VІІ Цивільного кодексу Української РСР.
На підставі вимог статті 527 вказаного кодексу спадкоємцями можуть бути особи, що були живі на момент смерті спадкодавця.
Положення статті 529 цивільного кодифікованого закону Української РСР роз`яснюють, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Онуки є спадкоємцями спадкодавця за законом, якщо на час відкриття спадщини нема в живих того з батьків, який був би спадкоємцем.
Оскільки позивач ОСОБА_1 є рідним сином, що за законом мав право на спадкування майна ОСОБА_3 , й наявність судового рішення у виді ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 07.07.1993 року доводить існування в нього ще й дружини ОСОБА_2 як спадкоємця першої черги, що діяла від свого імені та як опікун дитини, суд вважає, що спадкоємцями за законом першої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є його син позивач у справі ОСОБА_1 та дружина відповідач у справі - ОСОБА_2 .
З огляду на положення статті 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
При цьому, дії, що свідчать про прийняття спадщини, визначаються у статті 549 вказаного кодифікованого нормативно-правового акту.
Так, вважається, що спадкоємиць прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у керування або володіння спадковим майном або якщо він надав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ці дії повинні бути виконані впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини.
Як убачається зі Свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_1 ), повторно виданого 05.05.2016 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 31 року у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що 06.06.1979 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області складено відповідний актовий запис № 104 (а. с. 7).
Тому місцем відкриття спадщини у цьому випадку є селище міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області й спадкоємці померлого повинні були впродовж шести місяців з 04.06.1979 року, тобто до 04.01.1980 року, звернутись із заявою про прийняття спадщини до відповідної державної нотаріальної контори або в той же строк фактично вступити у володіння належного померлому майна.
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49689911, виданої 01.11.2017 року о 12 годині 36 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою за параметрами запиту « ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 » у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 63 зворот).
З цього суд робить висновок про те, що відомостей про існування спадкових справ, заведених у зв`язку із прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_3 , не має, й ані сторони у цій справі, ані будь-яка інша людина із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті того, до нотаріуса не зверталась.
Проте, відповідач у 1993 році зверталась до Нововодолазького районного суду Харківської області, який прийняв ухвалу 07.07.1993 року, та ОСОБА_2 було продовжено строк для прийняття спадщини й визнано за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , в тому числі і як за опікуном над їх із померлим дітьми (а. с. 77 78).
Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов`язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку.
За неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, як обумовлює частина 1 статті 14 цього ж кодифікованого акту, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікуни.
Згідно із свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_2 ), виданого 22.05.1975 року Нововодолазьким районним відділом ЗАГСу Харківської області, та паспортом громадянина України (серії НОМЕР_3 ), виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 27.02.2001 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, а отже на час смерті його батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , він не досяг повноліття та йому не було п`ятнадцяти років.
Як читко приписує імперативна норма статті 17 наведеного вище кодексу, місцем проживання визнається місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
Відтак, спадкоємиць, вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо довів, що він вступив у володіння спадщиною. Фактом прийняття спадщини є також сумісне мешкання спадкоємця із померлим безпосередньо на час його смерті й після.
Доказом постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 є факт походження першого від другого й недосягнення ним п`ятнадцятирічного віку на час смерті того, а тому суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини, що відкрилась після смерті його батька, але юридично від його імені право на спадщину оформила мати, звернувшись до суду та отримавши 07.07.1993 відповідну ухвалу.
Оскільки право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а підстав для усунення спадкоємця ОСОБА_1 від спадщини ОСОБА_3 , що передбачені статтею 528 Цивільного кодексу Української РСР, судом не встановлено, суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем померлого як його рідний син, який був живий на час відкриття спадщини та прийняв її, так як постійно мешкав зі спадкодавцем, проте юридично він цього на час розгляду справи у суді не оформив.
У судовому засіданні встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 входить тільки Ѕ частина домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 ,- яку прийняли він та його матір дружина померлого відповідач у справі, тому з часу відкриття спадщини позивач став власником ј його частки.
Спадкоємці, що прийняли спадщину, після того, як сплине шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, можуть отримати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (частина 1 статті 560 та частина 1 статті 561 Цивільного кодексу Української РСР).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (із змінами та доповненнями), передбачений статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний термін для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою зацікавленої особи, за доведеністю поважності його пропуску. Якщо у встановлений термін позивач вступив в управління чи володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно, а не про продовження строку прийняття спадщини.
Таким чином, проаналізував всі наявні докази у їх сукупності, наведені та встановлені у судовому засіданні факти та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову повністю шляхом визнання за ним в прядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 права власності на ј частини житлового будинку загальною площею 120,9 м2, житловою площею 68,2 м2, допоміжною площею 52,7 м2, з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 1/4 частину житлового будинку (літера «А-1»); тамбуру (літера «а»); тамбуру (літера «а2»); сараю (літера «Б»); погребу (літера «Г»); вбиральні (літера «В»); гаражу (літера «М»); сараю (літера «Д»); літнього душу (літера «Ж»); воріт з хвірткою (літера «N»); огорожі (літера «N1»); огорожі (літера «N2»); хвіртки (літера «N3»),- так як іншим шляхом, окрім судового, оформити це право не уявляється за можливе.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 17, 524, 525, 527 529, 548, 549, 560 і 561 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року (і змінами та доповненнями); статтею 1220 і Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями); пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (із змінами та доповненнями) та статтями 1 - 5, 7, 10 - 13, 17 19, 23, 42, 48, 58, 60, 62, 65, 67, 76 81, 83, 89, 128 131, 133, 141, 211, 214, 223, 227, 235, пунктом 2 частини 1 та частиною 3 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355 і пунктами 8, 9 й підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями), -
Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2 «Про визнання права власності в порядку спадкування» задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 1/4 частину житлового будинку загальною площею 120,9 м2, житловою площею 68,2 м2, допоміжною площею 52,7 м2, з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 1/4 частину житлового будинку (літера «А-1»); тамбуру (літера «а»); тамбуру (літера «а2»); сараю (літера «Б»); погребу (літера «Г»); вбиральні (літера «В»); гаражу (літера «М»); сараю (літера «Д»); літнього душу (літера «Ж»); воріт з хвірткою (літера «N»); огорожі (літера «N1»); огорожі (літера «N2»); хвіртки (літера «N3»).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Іншими учасниками судового процесу заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем або апеляційної скарги іншими учасниками справи, якщо їх не було подано, а у разі подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування ( АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_4 ), паспорт громадянина України (серія НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 , місцезнаходження ( АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспорт громадянина України не відомі.

Скорочене рішення було ухвалено шляхом прийняття, складено за допомогою комп`ютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повне рішення складено за допомогою комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику 21.05.2018 року.

Суддя: С. В. Мащенко