Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа №185/9548/16-ц

провадження №61-16698св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Каратаєвої В. А., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

На обґрунтування позову зазначила, що вона є рідною матір'ю відповідача, дитиною війни, досягла пенсійного віку і є непрацездатною особою. Вона має тяжкі захворювання, а саме: хворобу Паркінсона, ІБС постінфарктний кардіосклероз, коксартоз лівого суглоба, варикозну хворобу, невроз, у зв'язку з чим їй недостатньо отримуваної пенсії для забезпечення її життя. Відповідач є працездатною особою, отримує пенсію та неофіційно працює, але не офіційно, тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

У зв'язку з викладеним просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня надходження позовудо суду.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на утримання позивача, починаючи з 25 листопада 2016 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю, немічністю, тому суд вирішив зобов'язати відповідача сплачувати аліменти на користь позивача на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів заробітку відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 25 листопада 2016 року.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, розглядаючи по суті вказаний спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, однак не врахував майновий стан відповідача. Стягуючи ? частину доходу відповідача, місцевий суд зобов'язаний був урахувати всі обставини справи, визначити належний розмір аліментів, дослідивши докази у справі щодо реального доходу відповідача. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісяця.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

08 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

11 квітня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

22 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач не надав суду разом з апеляційною скаргою жодних доказів, якими він обґрунтовує свій скрутний майновий стан та відсутність можливості надавати непрацездатній матері матеріальну допомогу, враховуючи, що відповідач не довів існування на його утриманні інших непрацездатних осіб або неповнолітніх дітей. Вона тяжко хворіє, отримує 1 310,45 грн пенсії, що недостатньо для її потреб.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є рідною матір'ю відповідача, дитиною війни, досягла пенсійного віку і є непрацездатною особою. Вона має тяжкі захворювання, а саме: хворобу Паркінсона, ІБС постінфарктний кардіосклероз, коксартоз лівого суглоба, варикозну хворобу, невроз. Пенсія позивача є недостатньою для забезпечення її потреб.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані, утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд виходить з того, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісяця на утримання матері. Водночас суд апеляційної інстанції не зазначив, які докази взяв до уваги.

Верховний Суд виходить з того, що суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги, взяв до уваги обставини, які входять до предмета доказування у справі.

Згідно із положеннями частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України 2004 року.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів заробітку відповідача, виходив з того, що суд першої інстанції не врахував майновий стан відповідача та дійшов висновку про можливість сплати відповідачем 1/6 частки з усіх видів його заробітку щомісячно на утримання матері.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати обставини справи та давати оцінку чи переоцінку доказам у справі.

Верховний Суд виходить з того, що суд і першої інстанції належним чином не мотивував стягнення аліментів з відповідача саме у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку щомісячно. Водночас позивач у касаційній скарзі не навела переконливих доводів та аргументів про можливість сплати відповідачем ? частки з усіх видів його заробітку щомісячно на її утримання та не спростувала висновку апеляційного суду про можливість стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд бере до уваги зміст судових рішень обох інстанцій, доводи та заперечення сторін та не вбачає підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням предмета спору.

Верховний Суд також бере до уваги, що відповідно до статті 206 СК України позивач не позбавлена права звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з її лікуванням.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик