Ухвала

02 липня 2018 року

м. Київ

справа № 750/10489/17

провадження № 61-36569ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» про стягнення коштів за користування вкладом,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») про стягнення коштів за користування вкладом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від

12 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Промінвестбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Промінвестбанк» на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов'язання у сумі 19,42 дол. США, що еквівалентно 542 грн 79 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від

28 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від

12 квітня 2018, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь 61,50 дол. США, що еквівалентно 1 624 грн 69 коп., плати за незаконне користування коштами вкладу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Крім того зазначив, що справа підлягає касаційному оскарженню з підстав передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 80,92 дол. США, що еквівалентно

2 151 грн 66 коп. та станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Доводи касаційної скарги про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими та зводяться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням. Заявник не навів прикладів неоднакового застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, що не відповідає усталеній судовій практиці та має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, перевіривши доводи касаційної скарги, що стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також значення справи для сторін і суспільства Верховний Суд не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обнгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» про стягнення коштів за користування вкладом відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик