Провадження №2/522/1948/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд міста ОСОБА_1

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання додатково терміну для подання заяви про прийняття спадщини по закону,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 06.12.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання додатково терміну для подання заяви про прийняття спадщини по закону

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22.09.2006 р помер його батько ОСОБА_5. Після його смерті залишилося належне йому майно - 1/5 частина квартири №1 по вул. Армійська, 12, корпус 2, в м. Одесі, грошові кошти в розмірі 3 119,96 грн., що знаходяться на зберіганні в ПАТ "Державний ОСОБА_6 банк України», а також частка в статутному фонді ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» (0,167% статутного капіталу).

Далі позивач зазначив, що 15.02.2007 року з дотриманням п.1 ст.1269 ЦК України та встановленого законом шестимісячного терміну з моменту відкриття спадщини (п.1 ст.1270 ЦК України) ним було написано заяву про прийняття, що належить йому, частини спадкового майна, яку було завірено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за номером 72 із зазначенням того, що крім нього також є спадкоємці - дружина померлого ОСОБА_8 та донька померлого ОСОБА_3.

Вважав, що таким чином заявив про своє право на спадок і може прийняти його в будь-який час, тому що незалежно від часу прийняття спадщини, він належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

05.04.2016 року позивач звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але відповіддю від 07.04.2016 року йому було відмовлено та розяснено, що на час звернення з заявою про прийняття спадщини, вищевказане майно не є спадковим майном, так як право власності у порядку спадкування на це майно перейшло до спадкоємця за законом, своєчасно прийнявшого спадщину та є власністю цього спадкоємця. Про наявність іншого майна, власником якого був спадкодавець, відомостей у спадковій справі немає.

За вказаних обставин позивач вважає, що його права порушені, змушений був звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Дана справа, в порядку ст.11-1 ЦПК України, була передана судді Нікітіної С.Й. для розгляду та ухвалою суду від 22.12.2016 року було відкрито провадження.

Ухвалою суду від 03.07.2017 року залучено до справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спадок, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 (м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19-Б).

У звязку з рішенням ОСОБА_9 Правосуддя від 22.08.2017 року №2503/0/15-17 про звільнення ОСОБА_10 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси було вирішено питання про повторний авторозподіл даної справи.

Після авторозподілу вказана справа надійшла в провадження судді Тарасова А.В. та ухвалою від 09.11.2017 року її прийнято до свого провадження.

На підставі Рішення Першої Дисциплінарної палата ОСОБА_9 ради правосуддя №3943/1дп/15-17 від 07.12.2017 року до ухвалення ОСОБА_9 радою правосуддя рішення про звільнення з судді Тарасова А.В., відповідно до наказу в.о. керівника апарату суду №219/а від 08.12.2017 року, та на підставі службової записки помічника судді Ткаченко О.О., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено потворний авторозподіл справи.

23.01.2018 року справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 15.02.2018 року зазначену справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 26.03.2018 року.

Згідно довідки від 26.03.2018 року, у звязку із находженням судді Домусчі Л.В. у відпустці з 26.03.2018 року по 05.04.2018 року, розгляд справи відкладено на 07.05.2018 року.

У підготовче судове засідання 07.05.2018 року зявилися представники позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_11, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, справу слухати за відсутністю відповідачки та її представника, а також за відсутністю представника Шостої Одеської державної нотаріальної контори.

Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 у 2007 році звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та таким чином вважав, що вступив в спадок, але у 2016 році, коли позивач звернувся до нотаріальної контори, йому була надана відповідь, з якої вбачається, що його сестра, відповідачка по справі, вже прийняла спадщину, та не заявила, що є ще син померлого - її брат, позивач по справі.

Ухвалою суду від 07.05.2018 року закрито підготовче засідання по справі та призначено до судового розгляду по суті на 02.06.2018 року.

У судове засідання призначене на 02.06.2018 року зявилися представники позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_11, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що 15.02.2007 року його батько звернувся до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини, в якій також зазначив, що крім нього, спадкоємцями є дружина померлого ОСОБА_8 та донька померлого ОСОБА_3, та вважав що цього достатньо. Коли зрозумів, що в нього відсутнє свідоцтво про прийняття спадщини, 05.04.2016 року звернувся до Шостої Одеської нотаріальної контори з відповідною заявою, але 07.04.2016 року отримав відповідь, з якої вбачається, що свідоцтва про право на спадщину вже отримані, у звязку з чим батько звернувся до суду з зазначеним позовом. Судом було витребувано спадкову справу, в якій відсутні відомості про те, що є ще спадкоємці. Відповідачка по справі є сестрою позивача, квартира належала померлому у тому ж числі. Представник позивача просив суд скасувати свідоцтво про право на спадщину та визначити додатковий термін для подання заяви про прийняття спадщини по закону.

Представник ОСОБА_11 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 та пояснення, надані представником ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала, та пояснила, що ОСОБА_12 є членом сімї ОСОБА_3Г, зазначила, що її син одружений з сестрою ОСОБА_12 Просила, щоб позивач прийняв спадщину в тій частині, що йому належить згідно із законом. Також зазначила, що в квартирі мешкають відповідачка, її чоловік та її син.

Представник відповідачки ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що спірна квартира належала ОСОБА_5А, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14. Позивач при житті ОСОБА_5 вже отримав однокімнатну квартиру. Але саме відповідачка все життя доглядала за батьками, робила ремонти в квартирі, сплачувала комунальні послуги.

Представник також зазначив, що ще у 2006 році позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини адресованої в Державну нотаріальну контору, лише посвідчити справжність свого підпису на заяві, адресованої насамперед до Державної нотаріальної контори так як згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, №283/8882, яка діяла на момент вчинення вказаної дії, приватні нотаріуси не мали права відкривати спадковий розділ та видавати свідоцтва про спадщину. У самій заяві ОСОБА_2 вказано, що вона адресована саме до Державної нотаріальної контори, однак туди в 2006 році він її не відправив, в матеріалах спадкової справи вона відсутня. У подальшому, у 2016 році після смерті матері ОСОБА_8, коли вже не було перешкод, він знаючи, що заява про прийняття спадщини ним не подана, подав її вже до належної установи, де йому було відмовлено у прийнятті та рекомендовано звернутися до суду у звязку з пропущеним строком.

Представник відповідачки вважає, що відповідач пропустив строк для звернення для прийняття спадщини, поважності такого великого строку не довів, тому позовні вимоги вважає безпідставними, у задоволені яких просив відмовити.

У судове засідання призначене на 02.06.2018 року представник 3-ої особи Шостої Одеської державної нотаріальної контори не зявився, надали суду заяву, в якій зазначено, що заперечень щодо винесення рішення по зазначеній справі не мають та просили суд справу розглядати без присутності їх представника.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.09.2006 р помер батько сторін по справі - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ОСОБА_10 1-ЖД №071990 від 23.09.2006 року.

Після його смерті залишилося належне йому майно - 1/5 частина квартири №1 по вул. Армійська, 12, корпус 2, в м. Одесі, грошові кошти в розмірі 3 119,96 грн., що знаходяться на зберіганні в ПАТ "Державний ОСОБА_6 банк України», а також частка в статутному фонді ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» (0,167% статутного капіталу).

З витребуваної судом спадкової справи №858/2006 року до майна померлого ОСОБА_5, судом встановлено, що ОСОБА_3 16 листопада 2006 року було подано до Шостої Одеської державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини.

Також із заявами про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_8, яка у подальшому 23.11.2006 року подала заяву, згідно якої відмовилась від прийняття спадщини, у тому числі грошових вкладів після померлого чоловіка на користь своєї дочки ОСОБА_3 (а.с.92).

Інших заяв про прийняття (та видачу) спадщини у матеріалах спадкової справи №858/2006р. не має.

Отже, на підставі вищевказаних заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (від 16.11.2006 року; вхід.№1193 від 23.11.2006 року; вхід.№192 від 20.07.2007 року) були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно спадкодавця - ОСОБА_5, померлого 22 вересня 2006 року, а саме на 1/5 частку квартири під №1, що знаходиться в м. Одесі, по вул. Армійська, 12 (дванадцять), корпус 2 (два) (27.03.2007 року за реєстровим №3-459); на грошові вклади, що знаходяться на зберіганні в ПАТ «Державний ОСОБА_6 України» (27.03.2007 року за реєстровим №3-462) в розмірі - 3 119,96 грн.; на частку в статутному фонді ТОВ «Одеський завод керамічних виробів» (13.06.2008 року за реєстровим №6-1434) 12,00 грн. (0,167% статутного капіталу).

У подальшому, 05.04.2016 року позивач звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але відповіддю від 07.04.2016 року йому було відмовлено та розяснено, що 16 листопада 2006 року за №858/2006 року в Шостій Одеській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5, померлого 22 вересня 2006 року, що проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою спадкоємця ОСОБА_3 своєчасно прийнявшого спадщину (п.1 ст.1220; п.1 ст.1268; п.1 ст.1269; п.1 ст.1270; п.1 ст.1272 ЦК України) та з проханням видати Свідоцтва про право на спадщину.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він у 2007 році написав заява про прийняття спадщини після померлого батька, а тому вважає себе таким, що вступив у спадок, тому вважає, що оформлене на користь відповідачки свідоцтво про право на спадщину має бути визнане недійсним.

Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони є спадкоємцями першої черги.

У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України ( в редакції на час смерті спадкодавця), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України (в редакції на час смерті спадкодавця), Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно п.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; згідно п.1 ст1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Судом встановлено, що позивач 15 лютого 2007 року звертався до приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_7 з приводу оформлення заяви про прийняття спадщини, та остання була оформлена та зареєстрована у реєстрі за №72 приватним нотаріусом.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що остання адресована державній нотаріальній конторі Приморського району м. Одеси, проте з цією заявою до Шостої Одеської державної нотаріальної контори (тобто за місце відкриття спадщини) позивач звернувся лише у квітні 2016 року.

Крім того, оригінал даної заяви до сих пір знаходиться у позивача.

На питання головуючого з приводу того, чому позивач не подав до нотаріальної контори дану заяву для оформлення спадщини згідно діючого на той час законодавства, представника позивача вказав, що ОСОБА_2 вважає, що оформивши таку заяву, він фактично прийняв спадщину.

Між тим, зі змісту заяви вбачається, що приватний нотаріус лише посвідчив справжність підпису ОСОБА_2. Крім того, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, №283/8882, яка діяла на момент вчинення вказаної дії, приватні нотаріуси не мали права відкривати спадковий розділ та видавати свідоцтва про спадщину.

При цьому суд враховує положення ст. 1221 ЦК України, згідно якої місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, за розглядом справи судом встановлено, що позивач не звертався у встановленому законом порядку та строки до належної нотаріальної контори за місце відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, а отже вважається таким, що не прийняв її.

Крім того, згідно пояснень сторін, після смерті спадкодавця позивач неодноразово спілкувався з відповідачкою, неодноразово бував у неї в гостях в квартирі №1 по вул. Армійська, 12, корпус 2, в м. Одесі та жодних претензій до 2016 року до позивачки не висловлював.

Позивачем також не спростовано тверджень представника відповідача щодо того, що він, ОСОБА_2, був обізнаний про оформлення спадщини після смерті батька саме на користь відповідачки.

Отже, суд вбачає, що на теперішній час спірне майно не є спадковим майном, так як право власності у порядку спадкування на це майно перейшло до спадкоємця у порядку, встановленому законом, своєчасно прийнявшого спадщину та є власністю цього спадкоємця. Жодних поважних причин пропуску строку на звернення до нотаріальної контори позивач суду не навів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 202, 203, 215, 1216-1223, 1258-1261, 1268, 1269, 1272 ЦК України, ст.ст.12, 13, 43, 49, 81, 89, 209, 229, 223, 247, 258, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, м. Одеса, вул. Армійська, буд.12/2, кв.1), третя особа державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 (м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд.19-Б) про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання додатково терміну для подання заяви про прийняття спадщини по закону відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 06 липня 2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.

26.06.18