Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 608/940/14-ц

провадження № 61-3068св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 11 березня 2016 року у складі колегії суддів: Хоми М. В., Демковича Ю. Й., Козака І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 та приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2011 року близько 00 год.

30 хв. на автодорозі Тернопіль - Скалат - Гусятин - Жванець у напрямку

с. Пробіжна Чортківського району Тернопільської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої загинули їхні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ДТП відбулася внаслідок зіткнення транспортного засобу «Мерседес Бенц Спринтер 313», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, яким було застраховано цивільну відповідальність в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» і автомобілем ВАЗ-21115, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в національній акціонерній страховій компанії «Оранта». Досудовим розслідуванням встановлено, що ДТП сталася з вини

ОСОБА_4, у результаті порушення ним вимог пунктів 2.9 «а», 11.2, 11.3, 1.5 Правил дорожнього руху України й ці порушення знаходяться в прямому причинному зв'язку з ДТП. По кримінальній справі їх визнано потерпілими, тому вважають, що згідно з чинним законодавством вони мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»100 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку з втратою сина; ОСОБА_2 просив стягнути солідарно з відповідачів 100 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому у зв'язку зі смертю сина та 72 717,71 грн на відшкодування майнової шкоди; ОСОБА_3 просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 100 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 38 362 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої їй у зв'язку зі смертю сина.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 95 тис. грн кожному у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 5 тис. грн кожному у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»на користь ОСОБА_2 50 тис. грн на відшкодування майнової шкоди, на користь ОСОБА_3 18 901 грн на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 22 717,71 грн на відшкодування майнової шкоди, на користь ОСОБА_3 5 460 грн на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 у судовому порядку визнаний винним у вчиненні ДТП, тому обов'язок по відшкодуванню матеріальної і моральної шкоди має бути покладено саме на нього та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в якій він застрахував свій автомобіль, в межах лімітів цивільно-правової відповідальності.

У апеляційному порядку справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 11 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» задоволено частково. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року у частині стягнення моральної шкоди з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 в цій частині відмовлено.

Скасовуючи частково рішення районного суду, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не є потерпілими у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому висновок суду першої інстанції про стягнення з

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» моральної шкоди на користь позивачів є помилковим.

У квітні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції нормматеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив належним чином обставин справи, не прийняв до уваги те, що вони є батьками загиблих у результаті ДТП та на підставі статей 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», частини другої статті 1168 ЦК України мають право на відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Крім того, суд не звернув уваги на те, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вже відшкодовано моральну шкоду завдану ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв'язку зі смертю ОСОБА_5 у розмірі 2 550 грн, отже ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнано вимоги щодо відшкодування моральної шкоди такими, що підлягають задоволенню.

У серпні 2016 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що рішення апеляційного суду є законними і обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не стосуються предмету позову та основані на формальних і безпідставних міркуваннях, не підтверджених фактичними даними і правовими нормами.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 20 серпня 2011 року близько 00 год. 30 хв. на 86 км автодороги Тернопіль - Скалат - Гусятин - Жванець у напрямку с. Пробіжна Чортківського району Тернопільської області з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем «Мерседес Бенц Спринтер 313», номерний знак НОМЕР_1, сталася ДТП, під час якої указаний транспортний засіб зіткнувся з автомобілем ВАЗ-21115, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, внаслідок чого останній та пасажир ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, від яких померли.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 10 січня 2011 року, за якими страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить - 100 тис. грн, а за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн

( на одного потерпілого).

Вироком Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 268 КК України та засуджено до семи років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 1.3. статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Скасовуючи рішення районного суду в частині стягнення моральної шкоди з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не є потерпілими у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому висновок суду про стягнення з

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» моральної шкоди на користь позивачів є помилковим та є підставою для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що визнання позивачів потерпілими у кримінальному процесі не може бути підставою для виплати страховиком моральної шкоди на підставі обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Таким чином, законодавцем встановлюється виключний перелік осіб, які є потерпілими, а саме: треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Доводи касаційної скарги про те, що на підставі статей 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», частини другої статті 1168 ЦК України вони мають право на відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, оскільки норми, які б регулювали відшкодування саме моральної шкоди особам, які взяли на себе витрати з поховання у зв'язку із смертю потерпілого (в тому числі норми, які б визначали, як розподіляти розмір моральної шкоди особам, які взяли на себе витрати з поховання, між винною особою та страховиком) відсутні.

Інші доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні вказаної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Враховуючи те, що висновки апеляційного суду відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта