АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2018 року

м.Харків

справа № 645/2233/16-ц

провадження № 22-ц/790/3606/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2018 року, постановлене під головуванням судді Шарка О.П. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позичальник частково сплачував кредитну заборгованість, що є наслідком переривання строку позовної давності, останній платіж проведено 10.03.2016 року у розмірі 498 грн. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а саме з 31.03.2013 року по 31.03.2016 року.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 09 листопада 2005 року, підписавши заяву, ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10).

Крім того, в заяві зазначено, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 31 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором складає 31 950,31 грн., з яких: 4 297,39 грн. - заборгованість за кредитом, 25 655,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1497,63 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності, зазначав, що платіжна картка, отримана ОСОБА_2 за договором від 09.11.2005 року у ПАТ КБ «ПриватБанк», була втрачена ще у 2011 році, з цього часу жодних платежів відповідач не здійснював. Вважає, що позивачем не надано належних доказів того, що платіж від 10.03.2016 року здійснено саме ОСОБА_2, відповідач заперечує щодо вчинення таких дій (а.с.67-69).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається із моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як на підставу доводів апеляційної скарги, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що позовна давність у спірних правовідносинах не є пропущеною, оскільки 10.03.2016 року відповідачем здійснено останній платіж за платіжною карткою, що свідчить про переривання строків позовної давності, тоді як позовна заява подана у травні 2016 року, тобто у межах позовної давності.

Із наданих Банком документів вбачається, що ОСОБА_2 протягом 2005-2011 років періодично здійснював платежі за карткою (а.с.4-8). Відповідач наполягає, що останній платіж ним здійснено 16.12.2011 року (а.с.7).

Разом з тим розрахунок заборгованості за кредитним договором від 09.11.2005 року свідчить про те, що останній платіж за карткою за вказаним договором здійснено 10.03.2016 року у розмірі 498 грн. (а.с.8).

Таким чином позовна давність має обчислюватись саме з 16.12.2011 року, оскільки протягом наступних трьох років Банк, який знав про порушення своїх прав, не ставив питання про стягнення заборгованості.

Проте у кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, що свідчать про визнання ним боргу, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу, що узгоджується із правовим висновком ВСУ від 29 березня 2017 року у справі №6-199цс16.

З урахуванням того, що останній платіж за карткою від 09.11.2005 року здійснено боржником 16.12.2011 року, а платіж від 10.03.2016 року на суму 498 грн. не свідчить про переривання строків позовної давності, оскільки він вчинений поза межами позовної давності, - суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у позові за спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук