328/807/18
02.08.2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Ладики М.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Токмацька центральна района лікарня про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до комунальної установи Токмацька центральна района лікарня, в якому просила поновити строк, передбачений ст.233 КЗпПУ, пропущений з поважних причин; визнати звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача відділення, лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня на підставі наказу №143-о від 29.12.2017 року незаконним та поновити ОСОБА_1 на роботі; стягнути з комунальної установи Токмацька центральна района лікарня середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку суми після оподаткування в 384,23 грн., за один робочий день; стягнути з комунальної установи Токмацька центральна района лікарня 20 000 грн. в якості компенсації завданої ОСОБА_1 незаконним звільненням моральної шкоди; покласти на комунальну установу Токмацька центральна района лікарня судові витрати, у тому разі сплачений ОСОБА_1 судовий збір та понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування зазначає, що позивач працювала в комунальній установі Токмацька центральна районна лікарня (в подальшому відповідач у відповідних відмінках або КУ Токмацька ЦРЛ) на посаді завідувача відділення, лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії.

20.07.2017 року Токмацька міська рада прийняла рішення № 2 "Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації".

29.12.2017 року наказом № 143-0 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ - у зв'язку з ліквідацією КУ Токмацька ЦРЛ.

22.02.2018 року Токмацька міська рада прийняла рішення № 20 "Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом перетворення в комунальне підприємство "Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом" Токмацької міської ради.

Пунктом 1 вказаного рішення № 20 від 22.02.2018 року було зупинено процедуру ліквідації КУ Токмацька ЦРЛ, яка була розпочата на підставі рішення Токмацької міської ради № 2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації».

Пунктом 2 цього ж рішення Токмацька міська рада вирішила припинити КУ Токмацька ЦРЛ шляхом перетворення в комунальне підприємство "Токмацький центр з профілактики таборотьби зі СНІДом" Токмацької міської ради з переданням всього майна, прав та обов'язків зазначеному підприємству.

Згідно пункту 6 рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року комунальне підприємство "Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом" Токмацької міської ради визначено правонаступником усього майна, усіх прав та обов'язків комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня.

Пунктом 7 названого рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року вирішено вважати такими, що втратили чинність низку рішень Токмацької міської ради, в тому разі й рішення № 2 від 20.07.2017 року "Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації" з наступними змінами.

Рішення Токмацької міської ради від 22.02.2018 року № 20 "Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом перетворення в комунальне підприємство "Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом" Токмацької міської ради до теперішнього часу не оприлюднено.

Позивач випадково дізналася про існування такого рішення 06.03.2018 року і в той же день подала заяву на ім'я виконуючого обов'язки головного лікаря КП "Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Токмацької міської ради та голови комісії з припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня, в якій просила поновити позивача порушені трудові права та поновити позивача на посаді із дня звільнення. Обидві названі юридичні особи зареєстровані і фактично знаходяться за однією адресою: вул. Центральна, 55 Ж, м. Токмак, Запорізька область і керівником в обох з них є одна і та ж особа - ОСОБА_5.

Листом від 07.03.2018 року КП "Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" Токмацької міської ради в особі виконуючого обов'язки головного лікаря ОСОБА_5 повідомила позивача, що назване комунальне підприємство не є правонаступником комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня, жодного відношення до названої комунальної установи не має. В свою чергу КУ Токмацька ЦРЛ жодної відповіді по суті позивача звернення від 06.03.2018 року не надала.

Звільняючи позивача з роботи відповідач в п. 79 наказу № 143 від 29.12.2017 року чітко визначив підставу звільнення: у зв'язку з ліквідацією КУ Токмацька ЦРЛ. В той момент звільнення формально відповідало приписам закону і у позивача не було підстав його оскаржувати, хоча позивач й не була згодна із звільненням.

Але після звільнення позивача та звільнення інших працівників відповідача, засновник КУ Токмацька ЦРЛ - Токмацька міська рада скасувала власне рішення про ліквідацію відповідача. Отже юридичний факт, який став підставою для видання наказу про звільнення з роботи позивача, а саме повна ліквідація установи, відпав.

На думку позивача маніпуляції з рішеннями про ліквідацію КУ Токмацька ЦРЛ, а потім скасування цього рішення й прийняття рішення про перетворення відповідача в комунальне підприємство "Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом" Токмацької міської ради мало на меті надання видимості законності звільнення працівників відповідача. Адже якби Токмацька міська рада відразу прийняла рішення про перетворення відповідача, то при вирішенні питання про звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ автоматично були б задіяні гарантії, передбачені ст. ст. 42, 43 КЗпПУ.

Так, відповідно до частини першої - третьої ст. 492 КЗпПУ, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

На момент звільнення позивач мала вищу кваліфікаційну категорію лікаря-лаборанта, стаж безперервної роботи у відповідача складав більше 38 років. Тобто позивач мала переважне право залишитися на роботі у випадку проведення скорочення чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Крім того, позивач була членом профспілкового комітету Вільної первинної профспілки медичних працівників КУ Токмацька ЦРЛ і звільнення позивача, відповідно до положень ст. 43, ч. 3 ст. 252 КЗпПУ, повинно було попередньо погоджено з вказаною профспілковою організацією, а також з вищим виборним органом цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

В період з 28.12.2017 року по 23.01.2018 року включно позивач перебувала на лікарняному у зв'язку хворобою. Частиною третьою ст. 40 КЗпПУ передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Позаяк повної ліквідації КУ Токмацька ЦРЛ фактично не відбулося, то звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності є протиправним.

Станом на сьогоднішній день за даними Єдиного Державного реєстру підприємств і організацій України відповідач продовжує існувати як юридична особа. На думку позивача цей факт теж підтверджує формальність, фактичну фіктивність припинення відповідача. Адже з моменту прийняття рішення № 2 від 20.07.2017 року Токмацької міської ради про ліквідацію відповідача (п. 5 позову) минув вже майже рік. Натомість ні ліквідації, ні перетворення відповідача до сьогодні так і не відбулося.

Таким чином позовні вимоги позивача ґрунтуються на твердженні про те, що відповідач використав формально законні механізми, передбачені трудовим законодавством, всупереч їх дійсному змісту з метою проведення незаконних звільнень працівників, у тому разі й позивачки.

В даному випадку фактично йдеться про використання правового інституту звільнення у зв'язку з ліквідацією роботодавця всупереч дійсному призначенню названого правового інституту. Тобто маніпуляції з рішеннями власника відповідача про ліквідацію та перетворення юридичної особи-відповідача мали на меті унеможливити реалізацію позивачем гарантованих позивачу чинним законодавством прав при вивільнені працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва. Адже в результаті практичної реалізації рішень Токмацької міської ради № 2 від 20.07.2017 року та № 20 від 22.02.2018 року юридична особа-Відповідача продовжує своє існування. Таким чином насправді ліквідації відповідача не відбулося, більше того, на переконання позивача така ліквідація з самого початку не була дійсною метою власника відповідача.

На думку позивачки дії відповідача на реалізацію рішень Токмацької міської ради, як власника відповідача, які призвели до звільнення позивачки, є зловживанням правом, тобто хоча формально і мають правомірний вигляд, але по суті своїй направлені на досягнення незаконного результату - звільнення позивачки, разом з іншими працівниками відповідача всупереч положенням частин 3, 4 ст. 36, п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 42, 43, частин 1 - 3 ст. 492, ч. 3 ст. 252 КЗпПУ.

І хоча відповідач, звільняючи позивача з роботи, діяв на виконання рішення Токмацької міської ради, позовні вимоги позивача адресовані саме КУ Токмацька ЦРЛ, позаяк трудовим законодавством не передбачена окрема відповідальність власника юридичної особи - працедавця за прийняті таким власником рішення. Натомість така відповідальність покладається саме на роботодавця.

Позивач не оскаржувала в судовому порядку окремо рішення Токмацької міської ради, які мали наслідком видання наказу відповідача про звільнення з роботи позивача, позаяк такий спосіб захисту безпідставно б поклав на позивача тягар зайвих процесуальних витрат і не призвів би до відновлення порушених прав позивача. На думку позивача питання оскарження рішень Токмацької міської ради, як власника відповідача, якщо й повинно вирішуватися, то в спорі між КУ Токмацька ЦРЛ та Токмацькою міською радою. Розглядаючи ж даний спір по суті суд вправі самостійно оцінити правомірність рішень органу місцевого самоврядування, які мали наслідком видання наказу про звільнення позивача з роботи.

Частиною 1 ст. 235 КЗпПУ передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивача середньоденний заробіток за 2017 рік складав 384, 27 грн. Таким чином з відповідача повинна бути стягнута сума втраченого позивача середнього заробітку станом на момент постановления судом рішення по даній справі виходячи з наведеного розрахунку. На дату подання цієї заяви до суду, тобто 09.07.2018 року, кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 128, отже загальний розмір втраченого заробітку на цю дату буде становити: 128 робочих днів х 384,23 грн. = 49 181,44 грн.

Незаконним звільненням позивачу було завдано моральної шкоди. Завдана моральна шкода полягає у тому, що порушення позивача конституційного права на працю призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Адже професійне життя є частиною права на приватність, гарантованого ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На момент звільнення з роботи позивачу було 67 років, в такому віці дуже важко знайти будь-яку роботу, а тим більше за професією позивача та наявною у позивача кваліфікацією. Незаконно позбавивши позивача роботи відповідач тим самим втрутився в сферу приватного життя позивача. Така ситуація стала для позивача дуже сильним психотравмуючим фактором. На цьому ґрунті в позивача раптово і різко погіршився стан здоров'я - загострилися наявні хронічні захворювання, порушився сон, з'явилася підвищена втомлюваність, погіршився апетит, позивач змушена була звертатися за отриманням медичної допомоги, позивачу було діагнозтовано стан після стресу та астено-невротичний синдром, хоча до звільнення у позивача ніколи не було подібних симптомів.

Крім того, працюючи на відповідальній посаді такий довгий час позивач мала достатньо високий соціальний статус та авторитет в суспільстві, які якраз і були пов'язані із займаною посадою. Після звільнення проти власної волі позивач була позбавлена всього цього, що змусило позивача вживати додаткових зусиль з подальшої організації власного життя. На роботу за спеціальністю позивач не може влаштуватися і досі.

Відшкодування завданої моральної шкоди у трудових правовідносинах передбачено ст. 2371 КЗпПУ. Розмір компенсації завданої моральної позивач оцінює в 20 000 гривень.

Клопотання про поновлення строків звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпПУ передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як вже зазначалося вище (пункти 3 - 10 цієї позовної заяви) позивач дізналася про порушення своїх трудових прав лише 06.03.2018 року, коли випадково отримала інформацію про прийняття Токмацькою міською радою рішення № 20 "Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом перетворення в комунальне, підприємство "Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом" Токмацької міської ради від 22.02.2018 року. Повідомила позивачу про існування такого рішення ОСОБА_6, депутат Токмацької міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень а є нормативні та інші акти у формі рішень. Частиною 11 ст. 59 названого Закону передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Пункт 2 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачає, що розпорядники публічної інформації зобов'язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти та акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, а частина 2 зазначеної правової норми передбачає, що ці акти підлягають обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше 5 робочих днів з дня затвердження документу. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Станом на 27.03.2018 року (момент підготовки першої редакції позовної заяви) на офіційному сайті Токмацької міської ради в розділі "рішення" за адресою: http://meriatokmak.gov.ua/index.php/miskrada/sesiimr/rishennya; рішення № 20 від 22.02.2018 року було відсутнє.

Таким чином позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом порушених трудових прав, якщо обраховувати цей строк із дати видання наказу про звільнення з роботи позивача, тобто з 29.12.2017 року. Але у зв'язку з скасуванням 22.02.2018 року Токмацькою міською радою власного рішення про ліквідацію відповідача та несвоєчасним оприлюдненням цього рішення є всі підстави для твердження про те, що строк на звернення до суду пропущено позивачем з незалежних від причин позивача, які є поважними. У всякому разі як тільки позивачу стало відомо про існування рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року (п. 10 цієї позовної заяви), позивач відразу почала вживати заходів до порушення своїх прав, а з позовом звертається в строк, що не перевищує місяця з дати, коли позивач дізналася про існування істотних обставин, які й уможливили позивача звернення за судовим захистом, тобто в розумно необхідний строк для звернення за правовою допомогою, отримання необхідних доказів, складання, оформлення й подання до суду позовної заяви.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому зазначив, що проти позовної заяви заперечує та вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У позовній заяві не вказані які конкретні порушення при звільнені позивача допустив відповідач, чому саме позивач вважає що її звільнення незаконне, позов ґрунтується лише на припущеннях без зазначення конкретних норм діючого законодавства, які на думку позивача були порушені відповідачем.

Відповідно до Концепції реформи фінансування системи охорони здоров'я України, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 1013 та Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», одним з основних стратегічних завдань цієї реформи є перехід до оплати діяльності постачальників медичних послуг на основі конкретних результатів їх діяльності.

Для вирішення цього завдання необхідно було змінити характер відносин між постачальником медичних послуг та їх замовником - відповідним розпорядником бюджетних коштів. На зміну командно-адміністративній моделі взаємовідносин між цими суб'єктами має прийти контрактна модель, у якій взаємовідносини регулюються договорами. За зазначеними договорами розпорядник бюджетних коштів діятиме в інтересах пацієнтів як третя сторона-платник, а заклад охорони здоров'я (надалі - ЗОЗ) або лікар фізична особа - підприємець, який одержав ліцензію на здійснення господарської діяльності з медичної практики, виступатимуть як постачальники послуг. Запровадження такої моделі взаємовідносин потребує надання державним та комунальним ЗОЗ управлінської та фінансової автономії.

Таким чином, для подальшої реалізації цієї реформи 20.07.2017 р. Токмацькою міською радою було прийняте рішення №2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації», відповідно до якого було вирішено припинити комунальну установу Токмацька центральна районна лікарня шляхом ліквідації та створити ліквідаційну комісію з припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня, головою якої було призначено заступника головного лікаря з економічних питань КУ Токмацька центральна районна лікарня ОСОБА_7

Відповідно до ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Так статтею 110 ЦК України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Таким чином Токмацька міська рада, як засновник КУ Токмацька центральна районна лікарня, мала всі законні підстави для прийняття рішення №2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації».

Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Під час виконання законного рішення Токмацької міської ради, Комунальна установа Токмацька центральна районна лікарня при звільненні позивача діяла в межах вимог Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий" договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 43, 431 КЗпП України у випадку ліквідації підприємства, установи, організації при розірванні трудового договору не потрібна попередня згода виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Таким чином, позивача було звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією КУ Токмацька центральна районна лікарня, про що було зроблено відповідний запис до її трудової книжки, що підтверджуються наданою позивачем копією трудової книжки.

Стаття 44 КЗпП України передбачає, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, яка була виплачена позивачу, що підтверджується наданою позивачем довідкою.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено порядок вивільнення працівників, відповідно до якого про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. На виконання даної вимоги позивача було персонально попереджено про ліквідацію комунальної установи та про вивільнення, що підтверджується наказом № 132-осн від 19.10.2017 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

У позовній заяві зазначено, що при прийняті рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом перетворення в комунальне підприємство «Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» усунулися підстави для її звільнення з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та виникли б гарантії передбачені ст. 42 КЗпП України.

Приймаючи рішення № 20 від 22.02.2018 року Токмацька міська рада одним із пунктів рішення вирішила рішення від 20.07.2017 р. № 2, від 21.09.2017 р. № 18, від 21.12.2017 р. № 25 вважати таким, що втратили чинність. Тобто рішення Токмацької міської ради № 2 від 20.07.2017 року втратило чинність з моменту прийняття рішення № 20 від 22.02.2018 року. Таким чином, на момент звільнення позивачки (29.12.2017 р.), комунальна установа Токмацька ЦРЛ перебувала в стадії ліквідації, і підстав застосувати до позивачки гарантії, передбачені ст. 42 КЗпП України, при її звільненні у зв'язку з ліквідацією підприємства діючим законодавством про працю не передбачено, так як ці гарантії застосовуються лише при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. До того ж рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності і не має зворотної дії у часі. Щодо заявленого позивачем розміру моральної шкоди вказує про наступне.

Абзацом 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому, звертає увагу суд на положення ч.6 ст. 81 ЦПК України, яким передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В даному випадку, розрахунки позивача є не що інше як припущення можливого розміру шкоди заподіяної позивачу, а тому не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ в підтвердження розміру компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Таким чином, як випливає з положення ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається лише судом, а не позивачем чи будь-якою іншою особою, але одночасно позивач на підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України зобов'язаний довести її розмір.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації, а тому позивачу необхідно відмовити у задоволені моральної шкоди.

Що стосується строку звернення до суду, то відповідно до ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Тобто, з позовною заявою про визнання звільнення незаконним позивач повинен був звертатися в місячний термін з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, а не з дня коли вона дізналася про прийняття Токмацькою міською радою рішення № 20 від 22.02.2018 року, яке жодним чином не стосується її звільнення.

Статтею 234 КЗпП України зазначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки, але в позові позивач не просить, суд поновити пропущений місячний строк звернення до суду, який почав спливати з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач просить суд поновити її на роботі, але на якій саме та на якому підприємстві позивач не зазначає. На даний час КУ Токмацька ЦРЛ знаходиться в стані припинення, тому вона не має фінансування, відсутній штатний розпис, а комунальне підприємство «Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» на даний час ще не створене, свою діяльність не веде, штатного розпису та кошторису не має.

Рахунки КУ Токмацька ЦРЛ закриті (окрім рахунку для розрахунку з кредиторами), проведена інвентаризація, майно передане за актами власникові установи.

Фактично, виконані усі дії пов'язані з ліквідацією установи окрім виключення з Державного реєстру.

Питаннями пов'язаними з затвердженням штатного розпису, кошторису підприємства, прийому працівників, або якимись іншими повноваженнями пов'язаними з діяльністю підприємства комісія по перетворенню та сама КУ Токмацька ЦРБ на даному етапі не наділена.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст. 64 ГК. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу.

В даному випадку тільки Токмацька міська рада, як власник підприємства має право та приймає рішення стосовно ліквідації, реорганізації, перетворення установи, затверджувати штатний розпис, кошторис та визначати посади в перетвореному підприємстві.

Просить у задоволенні позовну відмовити.

Позивач подала відповідь на відзив в якому зазначила, що вданому випадку фактично йдеться про використання правового інституту звільнення у зв'язку з ліквідацією роботодавця всупереч дійсному призначенню названого правового інституту. Тобто маніпуляції з рішеннями власника відповідача про ліквідацію та перетворення юридичної особи-відповідача мали на меті унеможливити реалізацію позивачкою гарантованих їй чинним законодавством прав при вивільнені працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва. Адже в результаті практичної реалізації рішень Токмацької міської ради № 2 від 20.07.2017 року та № 20 від 22.02.2018 року юридична особа-відповідача продовжує своє існування. Таким чином насправді ліквідації відповідача не відбулося, більше того, на переконання позивачки така ліквідація з самого початку не була дійсною метою власника відповідача.

На думку позивачки дії відповідача на реалізацію рішень Токмацької міської ради, як власника відповідача, які призвели до звільнення позивачки, є зловживанням правом, тобто хоча формально і мають правомірний вигляд, але по суті своїй направлені на досягнення незаконного результату - звільнення позивачки, разом з іншими працівниками відповідача всупереч положенням частин 3, 4 ст. 36, п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 42, 43, частин 1 - 3 ст. 492, 3 ст. 252 КЗпПУ.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Сталою судовою практикою судів різних інстанцій сформовано позицію, згідно якої, виходячи з особливостей трудових спорів саме на роботодавця покладається обов'язок довести правомірність звільнення працівника (див., наприклад, ухвалу ВССУ від 09.07.2014 року по справі №6-23605св14, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39745930). Жодних доказів, які б спростовували доводи позивачки про формальний характер рішень власника відповідача, відповідачем до суду не надано. Посилання ж відповідача на формальну законність його дій із звільнення позивачки в процесі реалізації рішень Токмацької міської ради про ліквідацію юридичної особи-відповідача не спростовує доводів позивачки про маніпулятивний характер названих рішень і використання правових інститутів, передбачених КЗпПУ, всупереч їх справжньому змісту.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив позивача в якому зазначив, що проти відповіді позивача на відзив від 21.06.2018 року (вх.58/3841 від 26.06.2018 р.) заперечує та вражає її такою, що не підлягає задоволенню та не може бути прийнята до уваги з наступних підстав.

Доводи позивача у відповіді є надуманими, такими, що не відповідають дійсності, КУ Токмацька ЦРЛ виконала всі дії при звільнені на підставі законодавства України, проте, що Токмацької міською радою буде прийнято рішення № 20 від 22.02.2018 року «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом перетворення в комунальне підприємство «Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» відомо не було, процедура ліквідації проводилась на той час згідно з рішенням Токмацької міської ради від 20.07.2017 р. №2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації», на підставі ст.ст.104, 105, 110, 111 ЦК України.

Після прийняття рішення Токмацької міської ради від 20.07.2017 р. №2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації», КУ Токмацька ЦРЛ протягом 3 календарних днів подала заяву про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за формою 7, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 18.11.2016 року № 3268/5, на підставі ч.1 ст. 105 ЦК України.

Відповідно до Концепції реформи фінансування системи охорони здоров'я України, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 1013 та Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» одним з основних стратегічних завдань цієї реформи є перехід до оплати діяльності постачальників медичних послуг на основі конкретних результатів їх діяльності.

Для вирішення цього завдання необхідно було змінити характер відносин між постачальником медичних послуг та їх замовником - відповідним розпорядником бюджетних коштів. На зміну командно-адміністративній моделі взаємовідносин між цими суб'єктами має прийти контрактна модель, у якій взаємовідносини регулюються договорами. За зазначеними договорами розпорядник бюджетних коштів діятиме в інтересах пацієнтів як третя сторона-платник, а заклад охорони здоров'я (надалі - ЗОЗ) або лікар фізична особа - підприємець, який одержав ліцензію на здійснення господарської діяльності з медичної практики, виступатимуть як постачальники послуг. Запровадження такої моделі взаємовідносин потребує надання державним та комунальним ЗОЗ управлінської та фінансової автономії.

Таким чином, для подальшої реалізації цієї реформи 20.07.2017 р. Токмацькою міською радою було прийняте рішення №2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації», відповідно до якого було вирішено припинити комунальну установу Токмацька центральна районна лікарня шляхом ліквідації та створити ліквідаційну комісію з припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня, головою якої було призначено заступника головного лікаря з економічних питань КУ Токмацька центральна районна лікарня ОСОБА_7

Відповідно до ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Так, статтею 110 ЦК України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Таким чином Токмацька міська рада, як засновник КУ Токмацька центральна районна лікарня, мала всі законні підстави для прийняття рішення №2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації».

Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Під час виконання законного рішення Токмацької міської ради, Комунальна установа Токмацька центральна районна лікарня при звільненні позивача діяла в межах вимог Кодексу законів про працю України.

Так відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 43, 431 КЗпП України у випадку ліквідації підприємства, установи, організації при розірванні трудового договору не потрібна попередня згода виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Таким чином, позивачку було звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією КУ Токмацька центральна районна лікарня, про що було зроблено відповідний запис до її трудової книжки, що підтверджуються наданою позивачкою копією трудової книжки.

Стаття 44 КЗпП України передбачає, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, яка була виплачена позивачу, що підтверджується наданою позивачем довідкою.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено порядок вивільнення працівників, відповідно до якого про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. На виконання даної вимоги позивача було персонально попереджено про ліквідацію комунальної установи та про вивільнення, що підтверджується наказом № 132-осн від 19.10.2017 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

У позовній заяві зазначено, що при прийняті рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом перетворення в комунальне підприємство «Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» усунулися підстави для її звільнення з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та виникли б гарантії передбачені ст. 42 КЗпП України.

Приймаючи рішення № 20 від 22.02.2018 року Токмацька міська рада одним із пунктів рішення вирішила рішення від 20.07.2017 р. № 2, від 21.09.2017 р. № 18 від 21.12.2017 р. № 25 вважати таким, що втратили чинність. Тобто рішення Токмацької міської ради № 2 від 20.07.2017 року втратило чинність з моменту прийняття рішення № 20 від 22.02.2018 року. Таким чином на момент звільнення позивачки (29.12.2017 р.), комунальна установа Токмацька ЦРЛ перебувала в стадії ліквідації, і підстав застосувати до позивачки гарантії, передбачені ст. 42 КЗпП України, при її звільненні у зв'язку з ліквідацією підприємства діючим законодавством про працю не передбачено, так як ці гарантії застосовуються лише при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. До того ж рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності і не має зворотної дії у часі.

У встановлені трудовим законодавством терміни та порядку, працівники установи були звільненні.

Рахунки установи закриті (окрім рахунку для розрахунку з кредиторами), проведена інвентаризація, майно передане за актами власникові установи.

Фактично, виконані усі дії пов'язані з ліквідацією установи окрім виключення з Державного реєстру.

На даний час, КП «Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом», ще не зареєстроване, свою діяльність не веде, штатного розпису та кошторису не має.

Просить у задоволенні позовну відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, надала письмові пояснення наступного змісту. Проти позовної заяви заперечує та вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В позовній заяві не вказані які конкретні порушення при звільнені позивача допустив відповідач, чому саме позивач вважає що її звільнення незаконне, позов ґрунтується лише на припущеннях без зазначення конкретних норм діючого законодавства, які на думку позивача були порушені відповідачем.

Відповідно до Постанови Пленуму ВС України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація підприємства, установи, організації, чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до концепції реформи фінансування системи охорони здоров'я України, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 1013 та Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» одним з основних стратегічних завдань цієї реформи є перехід до оплати діяльності постачальників медичних послуг на основі конкретних результатів їх діяльності.

Для вирішення цього завдання необхідно було змінити характер відносин між постачальником медичних послуг та їх замовником - відповідним розпорядником бюджетних коштів. На зміну командно-адміністративній моделі взаємовідносин між цими суб'єктами має прийти контрактна модель, у якій взаємовідносини регулюються договорами. За зазначеними договорами розпорядник бюджетних коштів діятиме в інтересах пацієнтів як третя сторона-платник, а заклад охорони здоров'я (надалі - ЗОЗ) або лікар фізична особа - підприємець, який одержав ліцензію на здійснення господарської діяльності з медичної практики, виступатимуть як постачальники послуг. Запровадження такої моделі взаємовідносин потребує надання державним та комунальним ЗОЗ управлінської та фінансової автономії.

Таким чином, для подальшої реалізації цієї реформи 20.07.2017 р. Токмацькою міською радою було прийняте рішення №2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації», відповідно до якого було вирішено припинити комунальну установу Токмацька центральна районна лікарня шляхом ліквідації та створити ліквідаційну комісію з припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня, головою якої було призначено заступника головного лікаря з економічних питань КУ Токмацька центральна районна лікарня ОСОБА_7

Відповідно до ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Так статтею 110 ЦК України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Таким чином Токмацька міська рада, як засновник КУ Токмацька центральна районна лікарня, мала всі законні підстави для прийняття рішення №2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації».

Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами,які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Під час виконання законного рішення Токмацької міської ради, Комунальна Установа Токмацька центральна районна лікарня при звільненні позивача діяла в межах вимог Кодексу законів про працю України.

Так відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 43, 431 КЗпП України у випадку ліквідації підприємства, установи, організації при розірванні трудового договору не потрібна попередня згода виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Тому посилання позивачки на норми ст. 43, 252 КЗпП України щодо попереднього погодження з профспілкою її звільнення є безпідставними.

Таким чином, позивачку було звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією КУ Токмацька центральна районна лікарня, про що було зроблено відповідний запис до її трудової книжки, що підтверджується наданою позивачкою копією трудової книжки.

Стаття 44 КЗпП України передбачає, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, яка була виплачена позивачу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено порядок вивільнення працівників, відповідно до якого про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. На виконання даної вимоги позивача було персонально попереджено про ліквідацію комунальної установи та про вивільнення, що підтверджується наказом № 132-осн від 19.10.2017 р. та її особистим підписом датований 24.10.2017 р.

На даний час КУ Токмацька ЦРЛ знаходиться в стані припинення, тому вона не має фінансування, та також відсутній штатний розпис, працівники на роботу не приймаються.

Відповідно до ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. А відповідно до ст. 40 КЗпП України передбачено, що при організації підприємства, установи, організації трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто навіть якби на день звільнення позивачки було б прийнято рішення «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом перетворення в комунальне підприємство «Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом», позивачка все одно б підлягала звільненню на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Приймаючи рішення № 20 від 22.02.2018 року Токмацька міська рада одним із пунктів рішення вирішила рішення від 20.07.2017 р. № 2, від 21.09.2017 р. № 18, від 21.12.2017 р. № 25 вважати таким що втратили чинність. Тобто рішення Токмацької міської ради 20.07.2017 р. № 2 втратило чинність з моменту прийняття рішення № 20 від 22.02.2018 року. Таким чином на момент звільнення позивачки (29.12.2017 р.), комунальна установа Токмацька ЦРЛ перебувала в стадії ліквідації до того ж рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності і не має зворотної дії у часі.

Відповідно до рішення Токмацької міської ради 20.07.2017 р. № 2 відбулася процедура ліквідації КУ Токмацька ЦРЛ, про що свідчить те, що до органів Пенсійного Фонду, державної служби зайнятості Податкової служби та відділу реєстрації юридичних осіб були надані відомості, щодо ліквідації КУ Токмацька ЦРЛ. І твердження позивача проте, що ліквідація КУ Токмацька ЦРЛ мала лише формальних характер так як минув вже майже рік з моменту прийняття рішення від 20.07.2017 р. № 2 є безпідставним та необгрунтованим, так як діючим законодавством не встановлений термін для ліквідації юридичних осіб.

Що стосується строку звернення до суду, то відповідно до ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Тобто з позовною заявою про визнання звільнення незаконним позивачка повинна була звертатися в місячний термін з дня вручення копії наказу (з 29.12.2017 р.) про звільнення або з дня видачі трудової книжки, а не з дня коли вона дізналася про прийняття Токмацькою міською радою рішення № 20 від 22.02.2018 року, яке жодним чином не стосується її звільнення.

Статтею 234 КЗпП України зазначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки, але в позові позивачка не просить суд поновити пропущений місячний строк звернення до суду, який почав спливати з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до Постанови Пленуму ВС України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Позивач просить суд поновити її на роботі, але на даний час КУ Токмацька ЦРЛ знаходиться в стані припинення, тому вона не має фінансування, відсутній штатний розпис, а комунальне підприємство «Токмацький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» ще не створене, на це підприємство працівники не приймаються, штатного розпису підприємства не існує. Просить суд в задоволенні позовну відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З приводу пропущення позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач на обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду зазначила, що про рішення Токмацької міської ради від 22.02.2018 року № 20 їй стало відомо зі слів ОСОБА_6, яка є депутатом Токмацької міської ради, та яка повідомила позивача про вказане рішення лише в березні 2018 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила факт повідомлення позивачу про рішення Токмацької міської ради від 22.02.2018 року № 20 в березні 2018 року.

Як стверджує позивач, рішення Токмацької міської ради № 20 від 22.02.2018 року не було оприлюднено належним чином, відповідач та третя особа цю обставину не заперечують та не спростовують.

Ознайомившись з доводами позивача щодо поважності пропуску строку звернення до суду, враховуючи прийняття Токмацькою міською радою рішення від 22.02.2018 року № 20, яким вирішено припинити Токмацьку центральну районну лікарню не шляхом ліквідації, як було визначено рішенням від 2.07.2017 року № 2, а шляхом перетворення, беручи до уваги показання свідка ОСОБА_6, суд вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними та приходить до висновку про необхідність їх поновлення.

З приводу фактичних обставин судом встановлено наступне.

Рішенням Токмацької міської ради від 20.07.2017 року № 2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації» вирішено припинити шляхом ліквідації комунальну установу Токмацька центральна районна лікарня, створити комісію з припинення, якій до 01 листопада 2017 року закрити рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами та інше.

На виконання вказаного рішення міської ради головою ліквідаційної комісії комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня ОСОБА_7 видано наказ від 21.07.2017 року № 84-осн про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом ліквідації, розташовану за адресою: 71700, м. Токмак, вул. Центральна, 55Ж. Пунктом 2.3. даного наказу вирішено звільнити працівників підприємства згідно з чинним законодавством.

Рішенням Токмацької міської ради від 21.09.2017 року № 18 «Про внесення змін до рішення Токмацької міської ради від 20.07.2017 року № 2 «Про припинення комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня шляхом її ліквідації» виключено з вказаного вище рішення міської ради слова «до 01 листопада 2017 року».

Наказом голови ліквідаційної комісії комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня ОСОБА_7 від 19.10.2017 року № 132-осн «Про попередження працівників КУ Токмацька ЦРЛ про майбутнє звільнення» затверджено список працівників, які підлягають звільненню з 29.12.2017 року у звязку із скороченням штату та відомість попередження про майбутнє звільнення згідно з додатків № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 22, 23 до наказу.

На виконання рішення Токмацької міської ради №2 від 20.07.2017 р. наказом голови ліквідаційної комісії КУ Токмацька ЦРЛ № 170 осн від 18.12.2017 р. прийнято рішення про повне скорочення штату працівників Токмацької центральної районної лікарні.

Відповідно до п. 234 Наказу № 143 - о від 29.12. 2017 року позивач була звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Рішенням за лютий 2018 року Токмацька міська рада визнала таким, що втратило чинність своє рішення №2 від 20.07.2017 р. та вирішила зупинити ліквідацію відповідача та припинити комунальну установу Токмацька центральна района лікарня шляхом її перетворення в комунальне підприємство «Токмацький центр профілактики та боротьби зі СНІДом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України - при реорганізації дія трудового договору продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.

Незважаючі на зміну форми припинення установи, рішення про повне скорочення чисельності штату працівників наказ голови ліквідаційної комісії КУ Токмацька ЦРЛ № 170 осн від 18.12.2017 р. не було змінено.

Оскільки посада позивача та всі інші посади комунальної установи відповідача було скорочено, відповідно до ст. 5-1, ч.4 ст. 36 КЗпП України припинення трудового договору за ініциативи власника є правомірним, незважаючі на зміну припинення установи на її перетворення, бо працівника неможливо перевести на іншу роботу через повне скорочення штату.

Правомірність рішення про повне скорочення штату працівників Токмацької центральної районної лікарні, прийнятого наказом голови ліквідаційної комісії КУ Токмацька ЦРЛ № 170 осн від 18.12.2017 р. на виконання рішення Токмацької міської ради №2 від 20.07.2017 р. позивачем не оспорюється. Таке рішення щодо штату та чисельності працівників відноситься до виключних повноважень Токмацької міської ради, як власника, або уповноваженого органу керівництва установи, узгоджується з вимогами ст. 5-1, ч.4 ст. 36 КЗпП України та має наслідком припинення трудового договору.

Таким чином, незважаючи на те, що ліквідацію установи було замінено на реорганізацію, повне скорочення штату працівників є безумовною підставою звільненя позивача.

Крім того, після виконання рішення Токмацької міської ради № 2 від 20.07.2017 в частині повного скорочення штату та звільнення всіх працівників Токмацької центральної районної лікарні, Токмацька міська рада не мала права змінювати своє рішення в цій частині, бо це порушувало б принцип правової визначенності.

Така правова позиція закріплена рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 р. - ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом іхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Оскільки не підлягає задоволеню позовна вимога про визнання незаконним звільнення позивача, не можуть бути задоволені і інші позовні вимоги, які є похідними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 354, 355 ЦПК України,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Поновити позивачу строк звернення до суду.

Взадоволенні позову ОСОБА_1, РНКОПП: НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1 до Комунальної установи Токмацька центральна районна лікарня, місцезнаходження: Запорізька область, м. Токмак, вул. Центральна, 55 Ж, , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_8 міської ради, місцезнаходження: Запорізька область, м. Токмак, вул. Центральна, буд.45, про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02.08.2018 р.

Суддя: