Номер провадження: 22-ц/785/3886/18
Номер справи місцевого суду: 504/4297/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії судців судової палати з розгляду цивільних

справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 січня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачки, посилаючись на те, що з квітня 2016 року та по сьогоднішній день вона зазнає постійного, сильного душевного страждання, моральних та психологічних мук у звязку з протиправною поведінкою щодо неї ОСОБА_3, відповідачки по справі. Протиправна поведінка якої полягає у поширені нею серед невизначеного кола осіб недостовірної, неправдивої, надуманої, ганебної, аморальної інформації, що ганьбить її честь і гідність, сприяє негативному ставленню спільноти до неї, шкодить її здоровю та позбавляє її повноцінного, спокійного життя. В результаті протиправної поведінки відповідачки, мешканці населеного пункту у якому вона проживає стороняться її, перестали вітатися, за спиною чує щодо себе, що вона відьма, займається невідомо чим, звязалася з екстрасенсами, займається магією, сепаратистка, підтримує війну та кровопролиття, стала жорстка, конфліктна, не бажає рідній сестрі добра. Створена відповідачкою негативна репутація, щодо неї зумовила те, що її постійні клієнти у місті Южне, де вона працює на ринку, відмовилися від її товару з причин страху чарівництва. Щодо розповсюдження недостовірної інформації щодо неї саме відповідачкою особисто повідомив їй настоятель храму імені ОСОБА_4 УПЦ МП села Визирка Лиманського району Одеської області ОСОБА_5. Така поведінка ОСОБА_3 його змусила робити зауваження їй. Крім того, такі розмови відповідачка вела з її сином, якому рекомендувала замовити їй в монастирі «Неусипаємий Псалтир» для того, щоби Бог дав їй розуму. Така протиправна поведінка відповідачки спричинила їй моральну шкоду, вона зазнає сильного душевного страждання, знаходиться під впливом психологічного та морального тиску, весь час вона відчуває біль, гнів та обурення за те, що відповідачка вважає за можливе поширювати неправдиву інформацію. Внаслідок цього в неї порушився сон, часто болить серце, постійно високий артеріальний тиск, від хвилювання знижені пам'ять та увага, її турбують часті головні болі, шум у вухах, часті носові кровотечі, у звязку з чим вимушена приймати дорого вартісні лікарські препарати. Крім того, вона постійно вимушена доводити людям, що поширена інформація щодо неї неправдива.

Просила суд:

-визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить її честь і гідність, порушує її права та свободи, завдає їй сильні душевні страждання та становить наклеп поширену відповідачем про неї інформацію, що вона відьма, сепаратистка, підтримує війну, конфліктує зі своєю сестрою, контактує з екстрасенсами, гадалками, магами, займається магією та ворожінням і є жахливою людиною від якої можна чекати що завгодно;

-визнати наклепом поширену відповідачем інформацію, про те, що вона звинувачує ОСОБА_6 у смерті свого покійного сина ОСОБА_7 (який помер у 2014 році);

- зобовязати відповідача спростувати поширену про неї негативну інформацію у той самий спосіб у який вона була поширена в її присутності шляхом офіційного вибачення перед нею у церкві ОСОБА_4 с. Визирка перед початком Служби Божої, в присутності прихожан церкви, за те, що поширила про неї неправдиву, ганебну інформацію;

-не пізніше пятнадцяти днів з набрання рішення суду законної сили зобовязати відповідача попросити вибачення у її сина ОСОБА_8 та у її племінниці ОСОБА_9 за те, що говорила їм про неї неправдиву, ганебну, інформацію чим змусила її хвилюватися і сумніватися у її порядності;

- зобовязати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження її честі та гідності;

-стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на її користь 35 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання на 29.05.2018 року на 15-30 г. не зявилася, повідомлялася, подала до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування на лікарняному надавши довідку з ПП «Медичний центр «Арніка». За заявою ОСОБА_2 в межах розумного строку розгляду справи, суд відклав апеляційний розгляд справи на 03.07.2018 року на 15-00 г. Будучи належним чином повідомленою ОСОБА_2 в судове засідання на 03.07.2018 року о 15-00 г. не зявилася, 02.07.2018 року особисто подала заяву до апеляційного суду Одеської області та просила відкласти розгляд справи за її апеляційною скаргою на 2 місяця, посилаючись на знаходження на лікуванні та обстеженні з доданням довідки з ПП «Медичний центр «Арніка». Маючи достатній час ОСОБА_2 не забезпечила участі у справі представника в своїх інтересах.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, про причини не явки суду не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки з наданих довідок не вбачається наявність захворювання, що виключає явку до суду або можливість забезпечення позивачем участі свого представника, приймаючи до уваги не обовязковість явки до апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а також беручи до уваги, що дана неявка позивача стала повторною, позивач не просила зупинити апеляційне провадження та зі змісту наданих нею довідок у апеляційного суду відсутні підстави для зупинення апеляційного провадження з власної ініціативи, судова колегія зважаючи на розумні строки розгляду справи, не вбачає правових підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судовим розглядом не встановлено, що відповідачка розповсюджувала недостовірну інформацію щодо позивачки, що вона відьма, сепаратистка та таке інше.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з встановленими у справі обставинами та ґрунтується на законодавстві.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- позивачка ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 мешкають в одному населеному пункті с. Визирка Лиманського району Одеської області;

- сторони по справі не заперечували проти того, що вони певний час були у дружніх стосунках, а з 2014 року припинили своє спілкування;

- позивачка ОСОБА_2 працює на ринку «Південний бриз» м. Южне Одеської області продавцем сільськогосподарської продукції, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.42);

- відповідачка ОСОБА_3 за місцем мешкання та колишнім місцем роботи характеризується позитивно, в даний час працює на підприємстві ТОВ «Tic-Вугілля» (а.с.32, 43).

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право предявити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження субєктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»),

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 13 ч.І ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України

Позивач серед заявлених вимог зокрема просила:

-зобовязати відповідача спростувати поширену про неї негативну інформацію у той самий спосіб у який вона була поширена в її присутності шляхом офіційного вибачення перед нею у церкві ОСОБА_4 с. Визирка перед початком Служби Божої, в присутності прихожан церкви, за те, що поширила про неї неправдиву, ганебну інформацію;

-не пізніше пятнадцяти днів з набрання рішення суду законної сили зобовязати відповідача попросити вибачення у її сина ОСОБА_8 та у її племінниці ОСОБА_9 за те, що говорила їм про неї неправдиву, ганебну, інформацію чим змусила її хвилюватися і сумніватися у її порядності;

В розумінні ст. ст. 16, 277 ЦК України примусове вибачення не передбачено, як спосіб судового захисту гідності, честі та ділової репутації за поширення недостовірної інформації, внаслідок чого суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем.

У даній справі позивач просила зобовязати відповідача вибачатись не лише перед нею, а і перед іншими особами, не будучи до того ж їх представником.

Тому немає підстав для скасування або зміни рішення районного суду в частині відмови у задоволенні вимог про зобовязання відповідача вибачатися перед позивачем та перед її повнолітнім сином ОСОБА_8 та її неповнолітньою племінницею, заявлених у справі в якості свідків, оскільки рішення в цій частині є правильним по суті, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

У справах про визнання інформації недостовірною згідно з положеннями ч. 4 ст. 277 ЦПК і статті 12 ЦПК України обовязок довести, що інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок порушення цього було порушено його особисті немайнові права.

З метою доведення факту поширення відповідачем недостовірної інформації позивач заявила про допит в суді першої інстанції в якості свідків своєї сестри ОСОБА_10, чоловіка сестри ОСОБА_11, їх неповнолітньої дочки ОСОБА_9, повнолітнього сина позивача - ОСОБА_8, священнослужителя ОСОБА_5, знайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а також ОСОБА_6.

Однак, як вбачається з роздруківки протоколів та технічних записів судових засідань від 14.08.2017 року, від 10.10.2017 року, зауваження щодо яких позивачем не подані, допитані районним судом в якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11І, ОСОБА_12, ОСОБА_13 не чули особисто від ОСОБА_3 щоб та поширювала про позивача інформацію про те, що позивач є відьмою, сепаратисткою, душевнохворою та будь-яку іншу неправдиву та/або ганебну інформацію. Свідки підтвердили, що чули це безпосередньо від позивача, яка їм сама про це говорила. Деякі чутки були і в селі, але від кого конкретно свідки не назвали.

Допитаний в якості свідка син позивача ОСОБА_8 пояснив, що приблизно у квітні 2016 року він зустрів біля церкви в с. Візірка знайому своєї матері ОСОБА_8 JI.B. ОСОБА_3, яка запитала у нього: «що трапилося з його матір'ю, чого вона їздить до колдунів, бабок?.» Ці запитання він чув лише від ОСОБА_3 один раз, більше він з нею не зустрічався. Під час цієї розмови з відповідачем біля церкви були і інші особи, але хто саме він не памятає.

Решта викликаних свідків - ОСОБА_5 (священнослужитель), неповнолітня племінниця позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_6 до суду першої інстанції не зявилися.

З урахуванням показань свідків суд вірно зазначив, що позивачем не доведено факту поширення щодо себе недостовірної та негативної інформації саме від ОСОБА_3

Суд не взяв до уваги показання сина позивача ОСОБА_8 Проте навіть з показань ОСОБА_8 вбачається, що інформація, яка пролунала в його присутності від відповідача щодо позивача була у запитуючий до свідка формі, у формі запитання, а не у вигляді твердження чи факту.

Допитаний судом свідок ОСОБА_14 заперечував, що відповідач розповсюджує плітки про позивача і заявив що не чув про обидві сторони ніяких пліток від інших осіб, хоча часто відвідує ринок, і бачить ОСОБА_8 JI.B., яка торгує на вулиці під навісом і в якої завжди є покупці. Також він часто їздить суспільним транспортом і теж не чув плітки про позивача.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довела сам факт поширення відповідачем про неї недостовірної та негативної інформації.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом перекручено показання свідків не можуть бути взятими до уваги, оскільки не узгоджуються з протоколом судових засідань від 14.08.2017 року та від 10.10.2017 року та технічним записом даних судових засідань, зауваження на які позивачем не подані.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не були допитані в якості свідків ОСОБА_5 (священнослужитель), неповнолітня племінниця позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки подане до апеляційного суду Одеської області позивачем клопотання про виклик свідків повернуто з підстав ч. 4 ст. 117 ЦПК України.

Крім того слід звернути увагу, що у клопотанні про виклик свідків зазначені свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11І, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, які вже були допитані судом першої інстанції.

Разом з тим ОСОБА_5 є священнослужителем церкви в с. Візирка і як вбачається з обставин викладених позивачем ОСОБА_5 на території церкви робив зауваження відповідачу щодо поширення недостовірних відомостей відносно позивача.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 70 ЦПК України не можуть бути допитані як свідки священнослужителі - про відомості, одержані ними на спогаді віруючих.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що апелянт не довела ті доводи, на які вона посилалася в апеляційній скарзі не спростувала висновок суду про недоведення нею в суді першої інстанції факту поширення відповідачем про позивача недостовірної та негативної інформації, у суду апеляційної інстанції немає правових підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

При таких обставинах відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

ОСОБА_15