Номер провадження: 22-ц/785/5183/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2018 року в цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2017 року до Київського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшла позовна заява про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, починаючи від дня подачі позову, щомісячно до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року (а.с.1-2).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2018 року (головуючий - суддя Калініченко Л.В.) в задоволенні позову було відмовлено через відсутність доказів сумісного проживання ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_4 (а.с.23-24).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду від 30 квітня 2018 року до суду першої інстанції ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, апелянт вважає, що вищевказане судове рішення необґрунтоване та ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що має значення для справи. Та обґрунтовує це тим, що норми ЦПК України, що були чинні на момент подачі позовної заяви не передбачали обов'язок позивача надавати всі докази на підтвердження своїх вимог, разом із позовною заявою. В подальшому, саме до початку розгляду справи по суті ОСОБА_2 збиралась подати акт КП «ЖКС Чорноморський» м. Одеса, дільниця №5 від 11 грудня 2017 року, що підтвердив проживання дочки разом з позивачкою. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково застосував норми процесуального права та не застосував до даних правовідносин п.11 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції 15 грудня 2017 року (а.с. 26-27).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судовому засіданні апелянт та особа в чиїх інтересах було подано позов апеляційну скаргу підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 46-47). Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та спільної доньки позивача-апелянта та відповідача - особи в чиїх інтересах було подано позов, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивачки щодо проживання дочки ОСОБА_4 разом з нею не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, що, в свою чергу, є обов'язковою умовою для підтвердження права особи на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, а тому вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, а тому у суду першої інстанції не було процесуальних підстав для вирішення справи заочно та прийняття по справі заочного рішення. Вказане порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду згідно зі ст. 376 ЦПК України, оскільки призвело до невірного вирішення спору по суті на користь чого свідчить також наступне.

Позивачка звернулась до суду 08.12.2017 року, про що свідчить відповідний штамп (а.с. 1). В той же день було здійснено визначення головуючого судді по справі (а.с. 12). Згідно з ч. 4 ст. 122 ЦПК України в редакції чинної на момент звернення до суду питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків, та не пізніше наступного дня після отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи. Як вбачається з матеріалів справи, відповіді на запит суду, щодо реєстрації відповідача надійшли 26.12.2017 року (а.с. 15-16). Провадження у справі було відкрито ухвалою судді Калініченко Л.В. 27.12. 2017 року (а.с. 17) з застосуванням процедури передбаченою новою редакцією ЦПК України, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року.

Згідно з чинною на момент звернення до суду редакцією ЦПК України (ст. 131 ЦПК України) сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - то до початку розгляду справи по суті. В той самий час, згідно з чинною на момент розгляду ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Таким чином, за умови відсутності ухвали без руху, щодо недоліків позову з точки зору ст. 119 ЦПК України в частині посилань на докази, слід виходити з того, що вказане право позивача повинно було бути забезпечено судом. При цьому судом першої інстанції право на подачу доказів фактично ув'язано з надходженням відзиву (а.с. 17 оборот), який від відповідача не надійшов.

Суд першої інстанції розглянув справу в порядку позовного провадження, та, вважаючи, що позивач не надав доказів проживання доньки з нею, вирішив справу в порядку заочного провадження та відмовив в задоволенні позову. Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Разом з тим, положеннями ч. 5 вказаної статті визначено, що суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд першої інстанції вирішив розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами, при цьому, не перевірив обставини, що мають особливе значення для даної категорії справ - фактичне місце проживання дитини. Апеляційний суд звертає увагу на те, що з контексту вище зазначених норм цивільного процесуального законодавства слідує, що суд, як суб'єкт, який наділений відповідним об'ємом повноважень для розгляду конкретної справи, повинен дотримуватися балансу інтересів сторін в справі та встановлювати ті фактичні обставини, які є вирішальними для розгляду відповідної справи. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому інтереси дитини є тим розумним критерієм, який дозволяє збалансувати інтереси сторін в умовах формальної юридичної процедури, тобто формальне дотримання вимог процесуальної форми не повинно порушувати інтересів дитини.

Не врахування вказаних норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи по суті без врахування інтересів дитини, яка мала право на утримання на час навчання.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 3 вказаної статті право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до п. 20 постанови пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим від 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який було розірвано 19 червня 2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний запис за № 315, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 4). Під час перебування шлюбі в сторін народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Відповідно до довідки № 268 від 04 жовтня 2017 року, виданої Коледжем економіки та соціальної роботи ОНУ ім. І.І. Мечникова та студентського квитка серії НОМЕР_2, виданого 01 вересня 2015 року - ОСОБА_4 є студенткою третього курсу Коледжу економіки та соціальної роботи ОНУ ім. І.І. Мечникова денної форми навчання за спеціальністю «фінанси і кредит». Термін її навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2018 року (а.с. 10, 11).

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7 оборот). В своїй позовній заяві позивач посилалася на те, що донька проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні суд заслухав пояснення доньки сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка підтвердила той факт, що дійсно проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, даний факт підтверджується актом про проживання від 23.04.2018 року, підписаним ОСОБА_5, паспорт серії НОМЕР_3, та ОСОБА_6, паспорт серії НОМЕР_4, завірені підписом начальника відділу № 5, КП ЖКС «Чорноморський». Відповідно до цього акту ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2014 року разом з матір'ю, ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 30).

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, враховуючи те, що донька навчалася на бюджеті, зважаючи на загальні правила сімейного законодавства, щодо встановлення розміру аліментів, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи з 08 грудня 2017 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми процесуального права та невірно встановлені обставини, які мають значення для справи та надана їм невірна оцінка, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує прийняте рішення та ухвалює нове про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи з 08 грудня 2017 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови виготовлено 25 липня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк