22-ц/775/459/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 222/465/17

Номер провадження 22-ц/775/459/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Брежнєв Д.О.

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Нікольська районна державна адміністрація Донецької області

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 09 жовтня 2017 року, у складі судді Подліпенець Є О.,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нікольської районної державної адміністрації Донецької області, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання права на отримання земельної частки (паю).

Позовна заява мотивована тим, що з 17 жовтня 1986 року по 09 жовтня 1995 року він був членом КСП «Україна», з якого вийшов 09 жовтня 1995 року. Згідно рішення Боївської сільської Ради народних депутатів від 18 серпня 1995 року КСП «Україна» було видано державний акт на право колективної власності на землю НОМЕР_1 на земельну ділянку розміром 1956,7 га. До державного акту додається список громадян - членів КСП «Україна», серед яких був вказаний і позивач, які мають право на отримання частки земельної ділянки за вказаним держактом. В січні та березні 2017 року він звернувся до Боївської сільської ради з листом про видачу йому сертифікату про право на земельну частку (пай) із земель КСП «Україна», розташованих на землях Боївської сільської ради, але 23 березня 2017 року отримав відмову із пропозицією звернутись за видачею сертифікату до Нікольської райдержадміністрації. 30 березня 2017 року він надіслав на адресу Нікольської райдержадміністрації відповідний лист з проханням видати на його ім'я сертифікат, але до теперішнього часу жодної відповіді не отримав. Просив визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) розміром 4,19 умовних кадастрових гектарів КСП «Україна» на землях Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 09 жовтня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що

незважаючи на вихід позивача з КСП «Україна», його право на отримання сертифікату не припинилося.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області заперечувало проти доводів апеляційної скарги, вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим. Відповідач вважає, що припинення трудових відносин ОСОБА_1 з КСП «Україна» не дає йому підстави для отримання земельної частки(паю).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які підтримали скаргу, заперечення представника Нікольської районної державної адміністрації Донецької області Комарової М.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 виданої 05 листопада 1986 року, ОСОБА_1 17 жовтня 1986 року був прийнятий в члени колгоспу «Україна» Нікольського (Володарського) району Донецької області, а 09 жовтня 1995 року був виведений із членів КСП «Україна» Нікольського (Володарського) району Донецької області с. Новогригорівка в зв'язку із зміною місця проживання.

Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого 25 січня 1996 року КСП «Україна» Нікольського (Володарського) району на підставі рішення Боївської сільської Ради народних депутатів від 18 серпня 1995 року було передано у колективну власність земельну ділянку розміром 1956,7 га, для товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком № 1 до вищевказаного державного акту, до нього під номером 83 включено ОСОБА_1

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив з того, що на час видачі КСП «Україна» державного акту на землю позивач припинив своє членство у колективному підприємстві, заяви про вступ до КСП «Україна» після вибуття не подавав, а наявність його у списку громадян-членів КСП, доданого до державного акту на землю, не є належною та достатньою підставою для визнання за ним права на земельну частку (пай).

З висновками суду не можна не погодитися, оскільки вони відповідають як обставинам справи так і вимогам законодавства.

Частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Частиною 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: - придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; - безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; - приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; - прийняття спадщини; - виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно п. 1 Указу Президента України № 720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства; паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у

колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (абзаци 2, 3).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Тобто, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів сільськогосподарського товариства до списків доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському товариству, членом якого є особа.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був включений до списку членів КСП «Україна», які мали намір отримати земельну частку (пай) у зв'язку з отримання КСП державного акту на землю, але з 09 жовтня 1995 року ОСОБА_1 припинив своє членство в КСП у зв'язку із вибуттям на інше місце проживання і на час видачі КСП «Україна» державного акту на землю - 25 січня 1996 року, позивач не був членом КСП та не працював в ньому.

Цих обставин ОСОБА_1 не спростував та не навів в позовній заяві обставин, які ускладнювали реалізацію його права на земельну частку (пай) з 1996 року, оскільки до суду з позовними вимогами він звернувся тільки 18 травня 2017 року.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судове рішення суперечить рішенню Боївської сільської ради Нікольського (Володарського) району Донецької області від 18 серпня 1995 року, на підставі якого було видано державний акт на землю КСП «Україна» та яке є чинним на даний час, є неспроможними, оскільки вказане рішення ради приймалося стосовно КСП «Україна» про передачу земельної ділянки, а не безпосередньо позивача (а.с.8 зв).

Крім того, представник позивача вважає, що вихід особи з членів КСП не позбавляє особу права на земельну частку(пай) і на це вказує п.6 Указу Президента України № 720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», який визначає, що у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства здійснюється відведення земельної ділянки в натурі і видається державний акт про право приватної власності на цю земельну ділянку.

Колегія суддів не погоджується з даними доводами, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не мав права власності на земельну частку (пай) на час виходу з КСП «Україна» в 1995 році, а тільки за даним позовом почав відшукувати це право в судовому порядку. Тому, з цих підстав судове рішення не може бути скасовано.

Вирішуючи позов, суд вірно визначився з характером спірних правовідносин, дав їм належну оцінку, вірно застосували норму матеріального права до правовідносин, які виникли між сторонами, і обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням обставин справи та норм права колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування немає.

Такого висновку апеляційний суд дійшов по аналогії з урахуванням позиції Верховного Суду України у справі за позовом до ВАТ "Червоний чабан" від 24 березня 2004 року; Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі за позовом до КСП «Хлібороб» від 27 червня 2012 року; Верховного Суду у справі №614/568/16-ц провадження № 61-6792св18 від 02 травня 2018 року.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 20 липня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко