Справа № 234/6115/18
Провадження № 2/234/2159/18
12 липня 2018 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді - Данелюк О.М.,
при секретарі - Аксеніної В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу №234/6115/18 за позовною заявою
ОСОБА_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2)
ОСОБА_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3
третя особа: Служба у справах дітей Роздільнянської районної Державної адміністрації, юридична адреса: Одеська область Роздільнянський район м. Роздільна вул. Незалежності, 9
про надання дозволу на тимчасовий в'їзд на неконтрольовану територію області (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї неповнолітньої дитини без згоди батька, -
Обставини справи:
03.05.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Роздільнянської районної Державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий в'їзд на неконтрольовану територію області (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї неповнолітньої дитини без згоди батька.
Позовна заява вмотивована тим, що вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2. Шлюб між нею та відповідачем розірвано, свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 видано 04 вересня 2009 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №239 від 04.09.2009року видане Гірницьким відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області.
Від спільного шлюбу вони мають доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 зроблено відповідний актовий запис №532. Батько дитини в свідоцтві про народження та Книзі реєстрації народжень записаний ОСОБА_2 громадян України.
Батько дитини проживає в зоні АТО, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з озброєним конфліктом за місцем моєї реєстрації м. Макіївка Донецької області у м. Роздільна Одеської області вона була вимушена виїхати до брата, працевлаштувалась у КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» (довідка надається), донька навчається в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №4 м. Роздільна Одеської області у 6-В класі.
Вона має намір для відпочинку та відвідування домоволоння і родичів виїхати за адресою: АДРЕСА_4, але отримати дозвіл батька не має можливості, в телефонному режимі з ОСОБА_2 поспілкуватися не може, також виїхати до м. Макіївки не має можливості, тому що на даній території проводиться антитерористична операція, організації не функціонують, томуне може отримати дозвіл в добровільному порядку нотаріально посвідчений для виїзду дитини за кордон. Крім того, у будинку, який вони з донькою тимчасово залишили знаходяться їх особисті речі.
У 2014році батько ОСОБА_2надав посвідчену нотаріально заяву про дозвіл виїзду дитини за кордон у Крим.
Дитину батько за місцем проживання тобто м. Роздільна Одеської області не навідує, взагалі, не цікавиться її життям, здоров'ям та успіхами у навчанні, аліменти не сплачує, на свята ніколи не поздоровляє навіть по телефону.
Вона має постійне місце роботи, забезпечена житлом, дитина знаходиться на утриманні матері, доступ батька до дитини не обмежений, вона беру на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кодон, крім того, батько дитини проживає у тому ж самому місці, куди вона має намір виїхати.
Раніше вони зверталися до Краматорського суду з відповідним позовом. Згідно рішення Краматорського суду від 09.10.2017 року по справі 234/9483/17 їй надано дозвіл: на 2 аркушах, однак рішення суду є строковим, що знову змушує її знову звертатися до суду.
Просить надати їй дозвіл на тимчасовий в'їзд на неконтрольовану територію м. Макіївка Донецької області (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї) у м. Макіївка Донецької області за місцем реєстрації, неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Гірницьким відділом реєстрації цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №532 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на один рік, тобто з 2 червня 2018 року до 1 червня 2019 року, разом з матір'ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою м. Макіївка Донецької області, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3, проживаючою за адресою: АДРЕСА_1, як внутрішньо переміщена особа, та надати дозвіл на оформлення проїзного документу на тимчасовий в'їзд на неконтрольовану територію м. Макіївка Донецької області (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї) неповнолітній особі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3. Допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий в'їзд на неконтрольовану територію м. Макіївка Донецької області (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 04.05.2018 провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий в'їзд на неконтрольовану територію області (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї неповнолітньої дитини без згоди батька відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 16.05.2018 року.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 04.05.2018 року змінено первину третю особу Служби у справах дітей Краматорської міської ради належну третю особу Службу у справах дітей Роздільнянської районної Державної адміністрації.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 14.06.2018 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.07.2018 року.
Від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивачка просить справу слухати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Вiдповiдач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Повідомлений належним чином про час та місце слухання справи - через оголошення на сайті суду, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Представник третьої особи служби у справах дітей Роздільнянської районної Державної адміністрації у судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просили справу слухати в їх відсутність. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують в повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Як слідує зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 24.03.2006 року, в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилася донька ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с.10).
Згідно довідки Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради про склад сім'ї за №861 від 17.04.2018 року, дитина ОСОБА_2 проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.
За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно з п.3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 04.06.2015 №367, в'їзд на тимчасово окуповану територію громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта, або паспорта для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пп. 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ від 27.01.1995р. №57.
Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
В силу п.17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт.
Згідно п.18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).
Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно з ст.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків, на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
Надання такого дозволу на постійне перетинання дитини кордону без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею (позиція викладена у постанові Верховного суду України від 12 квітня 2017 року, № 235/139/16-ц/6-15цс17).
Окрім того, надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства (позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2015 у справі № 6-7961св15).
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Аналізуючи, наведенні вище положення закону, судом встановлено, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування, конкретною метою та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання такої згоди за рішенням суду. Отже, рішення суду про надання такої згоди може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання дозволу на майбутнє для невизначеної поїздки не здійснюється.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд критично оцінює посилання позивача на той факт, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не бере участь у догляді за дитиною, розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, оскільки будь яких доказів на підтвердження цього факту позивачка не надає.
Позивачка просить дозволити їй переміщувати доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, через лінію зіткнення у зоні проведення АТО без нотаріально завіреної згоди батька дитини, з 02.06.2018р. по 01.06.2019р.
Перетини лінії зіткнення створюють загрозу для здоров'я та життя малолітньої дитини, наражають її на небезпеку, що є неприпустимим. Такий дозвіл суперечить ст.3 Конвенції про права дітей, в якій зазначено, що держава забезпечує дитині захист та піклування.
Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
Позивачкою такі відомості не надані. Зазначення у позові про надання дозволу на виїзд не відповідає вимогам закону.
Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
При цьому, згідно ст.4 Конвенції про контакт з дітьми, яка була ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року та набула чинності для України 1 квітня 2007 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Статтею 7 Конвенції передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв'язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.
Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Позивачка не довела у суді, що її прагнення виїхати на тимчасово окуповану територією, що не підконтрольна органам державної влади України обґрунтовані саме інтересами дитини. Крім того, суд не може розглядати питання на перед перебування у цій державі дитини.
У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 144, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст.ст.19, 141, 171 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57, суд,
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Роздільнянської районної Державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий в'їзд на неконтрольовану територію області (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї неповнолітньої дитини без згоди батька, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Краматорського

міського суду О.М. Данелюк