Справа № 569/3239/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Кучина Н.Г.

з участю секретаря судового засідання Довбенко Г.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

представника органу опіки і піклування Рівненського міськвиконкому - Самолюк І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позиції позивача щодо заявлених вимог.

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 1999 року. ІНФОРМАЦІЯ_1, у них народилась спільна дитина - ОСОБА_5.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2009 рішення Рівненського міського суду від 14 липня 2009 року змінено та стягнуто з відповідача на її користь аліменти в розмірі 400 грн., щомісячно на утримання дочки.

В 2013 році вона звернулась до відповідача з проханням посвідчити свою згоду для оформлення документів на отримання карти поляка, останній запропонував відмовитись їй від існуючої заборгованості за аліментними зобов»язаннями, на що вона погодилась.

На даний час відповідач жодної суми аліментів не сплатив.

Зазначає, що ОСОБА_4 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. ОСОБА_5 проживає разом із позивачем, яка повністю матеріально утримує її, піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Протягом близько 5 останніх років відповідач життям дочки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її фізичному, моральному та духовному вихованні. На сьогоднішній день дочці 16 років, батько не вітає свою дочку ні на свята, ні на день народження. Відповідач жодного разу не цікавився успіхами дитини у школі, не відвідував батьківські збори, не надає матеріальної допомоги дитині. Позивач вважає, що є достатні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Просить суд, змінити розмір стягнутих за рішенням Апеляційного суду ПРівненської області від 26 жовтня 2009 року в розмірі 400 грн.

,щомісячно, збільшити розмір стягнутих аліментів та стягнути з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно на утримання доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с.19,27,29). Відзив на позов не подав. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування пояснила, що батько дитини ОСОБА_4 має заборгованість щодо сплати аліментів в розмірі 21688, 81 грн. ОСОБА_5 з 01 вересня 2009 року навчається в Рівненській спеціалізованій школі «Центр Надії». За період навчання батько дівчинки не брав участі у вихованні дитини, не цікавився успішністю доньки. На батьківських зборах не був присутнім жодного разу.

ОСОБА_5 надала письмове пояснення, в якому зазначила, що саме вона була ініціатором звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, вказала, що татові відомий її номер телефону, але він не дзвонить їй. Не цікавиться її успіхами, станом здоров»я. Останній раз тато приходив 5 років назад, на даний час вона не бажає з ним спілкуватись.

В телефонній розмові ОСОБА_4 відмовився повідомляти своє місце проживання, вказав, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно доньки ОСОБА_5, розглядалось на засіданні комісії міської ради 23 травня 2018 року, яка прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

2.Заяви, клопотання.

28 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 подала клопотання про залучення органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

3.Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.03.2018 року орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

28.03.2018 року Рівненським міським судом було надано запит до органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з»явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.

4.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 19.03.2009 року - розірваний /а.с.3_/.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 10.04.2002 року на ім»я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що ОСОБА_4 є її батьком. ( а.с.2)

Згідно висновку органу опіки та піклування вбачається, що батьки неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та ОСОБА_1, перебували у шлюбі з 26.02.1999 року. Рішенням Рівненського міського суду від 27.02.2009 року шлюб між сторонами було розірвано, дитину залишено на проживанні з матір»ю. В державній виконавчій службі Здолбунівського районного відділу головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебувають матеріали виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-5651/2009 від 26.10.2009 колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_5 аліментів в розмірі 400 грн.. щомісячно, починаючи з 28.04.2009 і до повноліття дитини. Згідно з довідкою - розрахунокм заборгованість по аліментах станом на 01.05.2018 року становить 21688,81 грн. ОСОБА_5 разом із матір»ю проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1. В квартирі створені належні умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку дитини. ОСОБА_5 протягом 2012/2013 - 2016-2017 навчальних років навчалася в Рівненській спеціалізованій школі № 15. Відповідно до інформації з навчального закладу встановлено, що ОСОБА_4 періодично, коли дівчинка навчалась у початковій школі спілкувався з класним керівником , цікавився успіхами дитини. За час навчання ОСОБА_5 в 5-9 класах батько батьківські збори не відвідував, але двічі ( в 5-6 класі) звертався до класного керівника з приводу навчання та поведінки дівчинки. Упродовж навчання в 7-9 класах батько справами дитини в школі не цікавився. З 01 вересня 2017 року ОСОБА_5 навчається в Рівненській спеціалізованій школі « Центр надії». За період навчання дівчинки батько не брав участі у вихованні дитини не цікавився успішністю доньки. ОСОБА_5 надала до служби у справах дітей письмове пояснення, в якому вказала, що це вона була ініціатором звернення до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. ОСОБА_5 вказала, що татові відомий її номер телефону, але він їй не телефонує. Останній раз ОСОБА_4 приходив до школи приблизно 5 років назад. Батько не цікавиться її справами, неодноразово були випадки коли він не виконував свої обіцянки. Раніше дівчинка намагалась йому писати та хотіла з ним зустрітись, але він казав, що не може. На даний час ОСОБА_5 не хоче з ним спілкуватись. ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_2, проте за вказаною адресою він не проживає. В телефонній розмові повідомив, що не повідомить своє місце проживання та вказав, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_5 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 23 травня 2018 року. Комісія, як консультативно- дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.20-21/.

З рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14.07 2009 року , яке було змінено рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2009 року у справі № 2-5651/2009 року вбачається, що з ОСОБА_4 стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 400 грн., щомісячно, починаючи із 28.04.2009 року до досягнення повноліття дитиною./ а.с.30 /

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_1 є її рідною сестрою, вона була одружена з ОСОБА_4Від шлюбу у них є дитина ОСОБА_5. Після розлучення в 2009 році ОСОБА_4 зовсім не цікавиться дитиною, він не сплачує аліментів, не займається її духовним та фізичним розвитком, самоусунувся від утримання та виховання дитини.

Допитаний судом свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_1 є її подругою дитинства, вона була одружена з ОСОБА_4 Від шлюбу мають дитину ОСОБА_5. Після розлучення в 2009 році батько дитиною не цікавиться. Вона часто буває в гостях у ОСОБА_1, ОСОБА_5 постійно скаржилась, що батько до неї не телефонує, і вона сама попросила маму, щоб тата позбавили батьківських прав відносно неї.

5. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи із зазначенням норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, що тягне погіршення її матеріального стану.

На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів дійсно є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: на час ухвалення даного судового рішення дитина належить до категорії дітей віком від 6-ти до 18-ти років, прожитковий мінімум на дитину цього віку на місяць становить 1 860 грн.

В той же час, відповідач, не є особою похилого віку, працездатний, спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 1 000 грн. щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтресам дитини. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Доказів про неможливість сплати аліментів у визначеному судом розмірі відповідач суду не подав.

За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі рішення апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2009 року в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно та стягувати, починаючи з дня набрання рішенням законної сили з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, суд надає дитині висловити свою думку і придає цій думці належну увагу.

Згідно положення ч.3 ст. 171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думки дитини , якщо цього потребують її інтереси. Тобто думка дитини має бути вислухана і врахована настільки, наскільки це відповідає її найвищим інтересам.

В судовому засіданні була заслухана думка ОСОБА_5, яка суду повідомила, що свого тата ОСОБА_4 не бачила більше 5 років. Тато їй ніколи не телефонував, не цікавився її життям, навчанням, інтересами. Він не допомагає їй матеріально. Вона сама стала ініціатором того, щоб мама звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неї.

В судове засідання відповідач не з'явився, своїх пояснень не надав. На комісію з питань захисту прав дітей відповідач ОСОБА_4, також не з»явився Такі дії відповідача свідчать про відсутність інтересу до дитини

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є її ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України").

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітньої ОСОБА_5 і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставин, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов'язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу не приймає участі у житті дочки, не відвідує її, не цікавиться її здоров'ям, не надає їй матеріального утримання, не приймає участі в навчально-виховному процесі дочки.

За вказаних обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Суд переконаний в тому, що в даному випадку позбавлення батьківських прав матиме позитивний вплив на подальше життя дитини.

При вирішенні спору суд погоджується з висновком органу опіки та піклування від № 08-943 від 31.05.2018 року про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ст.164, ст.169, 180,181,192 СК України, ст.ст.12,13,75-81,141,263-265,352-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача орган опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про збільшення розміру аліментів позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2009 року в справі №2-5651/09 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) гривень 00 копійок щомісячно, та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 704, 80 ( сімсот чотири грн. 80 коп)

Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач- ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_1, НОМЕР_1 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області ІПН НОМЕР_2

Відповідач - ОСОБА_4 проживає АДРЕСА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради м.Рівне, вул. Соборна, 12-а

Повний текст складено 23.07.2018 року

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина