Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/5706/14-ц

Провадження №22-ц/778/2250/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

учасники справи:

заявник - державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції,

представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року в складі судді Лихосенко М.О. в справі за поданням державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Стратій Оксани Сергіївни про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань,

В С Т А Н О В И В :

18 червня 2014 року державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС Запорозького МУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, покладених судовим рішенням, в якому вказав, що на виконанні знаходиться виконавче провадження № 43132631 з примусового виконання виконавчого листа № 335/11059/13-ц виданого 06.02.2014р. Орджонікідзевским районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 42 443 грн. 73 коп.

06.05.2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження та боржнику надіслана постанова про відкритті виконавчого провадження, що підтверджується поштовим реєстром.

Згідно довідки адресного сектору УДМС України в Запорізькій області боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 03.06.2014 р. заборгованість не погашена. Боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклик державного виконавця не реагує, пояснень з приводу невиконання судового рішення не надав.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, проведено державну реєстрацію обтяження на все нерухоме та рухоме майно боржника.

ОСОБА_1 може виїхати за кордон, щоб не виконувати рішення суду та не сплачувати борги, що зробить неможливим примусове стягнення з нього грошових коштів.

Враховуючи зазначене, держаний виконавець просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених судовим рішенням.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, покладених судовим рішенням.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Стратій О.С. про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає , що державним виконавцем не надано доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження; не надано жодного доказу, який би підтверджував ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням суду, не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Від Вознесенівського (до перейменування - Орджонікідзевський) відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу з проханням залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

В обґрунтування відзиву зазначено, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 52951156 з примусового виконання виконавчого листа № 335/10302/14-ц, виданого 01.12.2014 року. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 6 712, 13 грн. та судового збору в сумі 6955, 73 грн. Станом на 01.06.2018 року боржником не погашено заборгованість та не вчиняються дії щодо сплати заборгованості.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що на виконанні у державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ знаходилось виконавче провадження № 43132631 з виконання виконавчого листа № 335/11059/13-ц, виданого 06.02.2014 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 42 443, 73 грн. (а.с. 13-14).

06.05.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 7).

Згідно довідки адресного сектору УДМС України у Запорізькій області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8).

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконано зобов'язання щодо повернення суми боргу за рішенням суду.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції, та в першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України (в чинній редакції), тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналогічна норма міститься в п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» чинної редакції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Аналогічна норма міститься в п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» чинної редакції.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Доказів на підтвердження обставин, викладених у поданні державного виконавця, не було представлено.

Посилання державного виконавця у відзиві на апеляційну скаргу на виконавче провадження № 52951156 з примусового виконання виконавчого листа № 335/10302/14-ц, виданого 01.12.2014 року. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 6 712, 13 грн. та судового збору в сумі 6955, 73 грн. є недоречним, оскільки в межах названого виконавчого провадження подання про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань не вносилось та не було предметом даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" чинної редакції.

Державним виконавцем на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження було надано копію реєстру відправлення рекомендованої кореспонденції від 13 травня 2014 року, що може слугувати лише доказом направлення копії вказаної постанови ОСОБА_1, проте не свідчить про її отримання.

Суд першої інстанції не встановивши чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов'язок, дійшов до помилкового висновку про задоволення подання державного виконавця.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

В задоволенні подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Стратій Оксани Сергіївни про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова