Ухвала
Іменем України

19 липня 2018 року

м. Київ

справа № 2-330/07-ц
провадження № 61-10983ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року у складі судді Боймиструк С. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 квітня

2007 року стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1

20 116,89 грн компенсації за продовольче забезпечення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду 03 листопада 2017 року Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам, встановленим статтею 297 ЦПК України 2004 року, а саме: не сплачено судовий збір та подана з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на оскарження рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 19 квітня 2007 року. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 квітня 2007 року відмовлено.

Апеляційний суд мотивував свою ухвалу тим, що наведені Військовою частиною

НОМЕР_1 у заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

У лютому 2018 року Військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Законами України «Про державний бюджет України на 2001-2010 роки» витрати на придбання продуктів харчування за нормою

№ 7 або компенсації замість них не були передбачені, тому Міністерству оборони України з державного бюджету кошти на вказані цілі не виділялися, а отже, були відсутні й фактичні можливості виплати грошової компенсації за відповідний період, проте суди не з`ясували зазначені обставин, що мають значення для справи. Крім того, Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що оскаржити вчасно судове рішення не було можливості, оскільки не було юрисконсульта, що ускладнювало організацію правової роботи та унеможливлювало подальше оскарження зазначеного рішення.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного рішення.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що відповідно до абзацу другого частини третьої статті 393 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Так, 03 листопада 2017 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 19 квітня 2007 року.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху і надано тридцятиденний строк для зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для сплати судового збору.

28 грудня 2017 року Військова частина НОМЕР_1 на виконання ухвали суду надіслала платіжне доручення та заяву про поновлення строку звернення із апеляційною скаргою, в якій зазначила причиною пропуску строку те, що копію оскаржуваного рішення отримала 04 травня 2007 року, однак, у зв`язку з перебуванням у допологовій та післяпологовій відпустці юрисконсульта з 05 березня 2007 року по 08 липня

2007 року ускладнило організацію правової роботи у військовій частині та унеможливило вчасне оскарження вищевказаного рішення. Крім того, вказує, що військова частина дізналася про оскаржуване рішення лише у вересні 2017 року та отримала його копію 20 жовтня 2017 року.

Згідно із пунктом четвертим частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Апеляційний суд встановивши, що у заяві про поновлення строку не зазначено поважних причин такого тривало пропуску строку, які б давали підстави апеляційному суду поновити його, відмовив у поновленні строку та відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справі, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належним їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та

N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип правової визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами процесуального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки відповідач не був позбавлений можливості вчасно подати апеляційну скаргу та добросовісно користуватися належним йому процесуальними правами.

Доводи касаційної скарги про порушення норм матеріального права не мають правового значення, оскільки у касаційному порядку оскаржується процесуальна ухвала апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального і процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 29 грудня

2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик