Справа №442/2455/18
Провадження №2/442/1222/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді - Курус Р.І., з участю секретаря судового засідання Махняк М.І., розглянувши у приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач 24.04.2017 року звернувся до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_2, реєстраційний номер 205, - являється власником земельної ділянки площею 0,003 га та з цільовим призначенням - обслуговування гаражу, кадастровий номер :01:002:0268, яка знаходиться на вул. Лесі Українки в м. Дрогобичі Львівської області. Рішенням Дрогобицької міської ради за №959 від 30.11.2017 року було змінено цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, про що було внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Витягу за№114830523 від 21.02.2018 року.

На даній земельній ділянці ним здійснено будівництво нежитлового приміщення загальною площею 75,3 кв.м., інвентаризаційною вартістю згідно Довідки КП ЛОР «Дрогобицьке МБТ1 та ЕО» за №534 від 17.04.2018 року в розмірі 142905,00 гривень.

В даний час виникла необхідність оформити право власності на самочинне будівництво, в зв'язку з чим він звернувся до відповідача, однак в цьому йому було відмовлено. Вказує, що спірне самочинне будівництво здійснено з дотримання архітектурно-будівельних норм і правил та протипожежних вимог. Крім цього, таке будівництво жодним чином не порушує прав інших осіб, а тому просить позов задоволити.

Ухвалою від 24.04.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву, предявлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

21.05.2018 року в канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання від представника виконавчого комітету Дрогобицької міської ради ОСОБА_3, в якому остання щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду.

22.05.2018 року винесено ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06.07.2018 року о 12.30 год.

06.07.2018 року сторони в судове засідання не з'явились, подавши заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позов підтримує. Також позивачем подано клопотання про доручення доказів, в якому просить врахувати при вирішення спору подані ним довідку КП ЖЕО Дрогобицької міської ради та відділу ДАБІ про відсутність заперечень з боку інших осіб щодо здійсненого ним самочинного будівництва та відповідь від Дрогобицької міської ради щодо відмови у наданні йому дозволу на узаконення нежитлового приміщення.

Відповідач просив проводити розгляд справи у їхній відсутності. З приводу позову покладається на думку суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Перевіривши матеріали справи, оцінивши додані до справи докази, суд дійшов переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ним на належній на праві власності земельній ділянці, було здійснено будівництво нежитлового приміщення загальною площею 75,3 кв.м., інвентаризаційною вартістю згідно Довідки КП ЛОР «Дрогобицьке МБТ1 та ЕО» за №534 від 17.04.2018 року в розмірі 142905,00 гривень без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, однак таке будівництво ним здійснено без порушень будівельних норм і правил, а тому на підставі рішення суду, згідно вимог ст. 376 ЦК України, за ним може бути визнане право власності на таку нерухомість.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Поряд з цим, пунктами 3,4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.05.2017 року, являється власником земельної ділянки, площею 0,0030 га, кадастровий номер :01:002:0268, яка знаходиться в м. Дрогобич на вул. ОСОБА_4, з цільовим призначенням - обслуговування гаражу. Рішенням Дрогобицької міської ради за №959 від 30.11.2017 року змінено цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, про що було внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Витягу за№114830523 від 21.02.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на даній земельній ділянці позивачем здійснено будівництво нежитлового приміщення загальною площею 75,3 кв.м. Інвентаризаційна вартість нежитлового приміщення, згідно довідки КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за №534 від 17.04.2018 року становить 142905,00 гривень.

Поряд з цим, належного дозволу, який передбачений Законом України №3038-VI - дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі, у позивача не було.

Також позивач не виготовив і відповідного проекту - залежно від категорії об'єкта будівництва відповідного складу документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельного паспорт та технічних умов, отриманих відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Отже, судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площею 0,003 га, кадастровий номер :01:002:0268, яка знаходиться в м. Дрогобичі на вул. ОСОБА_4, б/н і ним на вказаній земельній ділянці без дозволу на початок будівельних робіт та відповідно без належно затвердженого проекту, здійснено будівництво нежитлового приміщення, площею 75,3 м2.

Таким чином, спірне будівництво позивачем здійснено на земельній ділянці, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, що в розумінні вимог ст. 376 ЦК України слід вважати самочинним.

Як зазначено вище, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що спірне самочинне будівництво ним здійснено з дотриманням будівельних норм і правил та протипожежних вимог, не порушує нічиїх прав та інтересів.

Так, на підтвердження зазначених обставин позивачем надано суду копію звіту ФОП ОСОБА_5 про проведення технічного обстеження обєкта, яким встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації самочинно збудованого нерухомого майна на вул. ОСОБА_4, б/н в м. Дрогобичі Львівської області. Відповідний документ, який давав право виконувати будівельні роботи, чи належно затверджений проект у ОСОБА_1 відсутній.

Відповідно до листа КП ЖЕО "Дрогобицької міської ради" №246 від 22.05.2018 року, жодних скарг та заяв щодо знесення будівлі на вул. Лесі українки в м. Дрогобичі не надходило.

Крім того, 19.06.2018 року Відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Дрогобицької міської ради надав лист №136, з якого вбачається, що жодних скарг та заяв щодо знесення спірної будівлі на вул. Лесі українки в м. Дрогобичі до вказаного відділу не надходило.

Разом з тим, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до листа виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №237/11 від 15.06.2018 року, порушене позивачем питання щодо прийняття в експлуатацію самовільно збудованої нежитлової будівлі на вул. Лесі Українки було предметом розгляду на засіданні комісії з і не отримало позитивного схвалення, а тому позивачу розяснено про неможливість узаконити вище будівлю.

Таким чином судом встановлено, що порушене позивачем питання узаконення спірного будівництва було предметом розгляду компетентного державного органу, однак в цьому позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом, що дає суду підстави дійти висновку про наявність між сторонами спору про право.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що самочинне будівництво спірного нерухомого майна позивачем здійснено на належній на праві приватної власності позивачу земельній ділянці, компетентні органи держави відмовили позивачу у прийнятті збудованого майна в експлуатацію, таке будівництво здійснене з дотриманням будівельних норм і правил, протипожежних вимог, не порушує прав та інтересів інших осіб.

При таких обставинах позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. ст. 10, 12, 81, 206, 258, 263-265, 268, 279 ЦПК України, ст. 376 ЦК України, суд, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме - нежитлове приміщення літ. «А-1», загальною площею 75,3 кв.м, яке знаходиться на вул. ОСОБА_4, б/н в м. Дрогобичі Львівської області.

Судове рішення складено06 липня 2018 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча-суддя ОСОБА_6