Ухвала

Іменем України

05 липня 2018 року

м. Київ

справа №465/6745/17

провадження №61-37949ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., ЧернякЮ. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 надіслала на адресу суду заяву про забезпечення позову у вказаній справі, у якійзазначала, що їй стало відомо про те, що відповідачем було розміщено в газеті «Ваш магазин» від ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 та 30 листопада 2017 року в Інтернеті оголошення про продаж спірної квартири. Крім того, у ході спілкування ОСОБА_4 неодноразово висловлювалася щодо свого наміру відчужити квартиру, а також вчиняла заходи щодо відключення у квартирі газу з метою її звільнення.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_5 просила суд вжити заходи забезпечення позовушляхом накладення арешту на указану вище квартиру у зв'язку з тим, що відповідачкою здійснюються дії, які у подальшому можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року у складі судді Гулієвої М. І. заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М. апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року залишено без змін.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, постановити нове судове рішення про відмову у задоволення заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України 2004 року передбачено види забезпечення позову, які обираються судом в залежності від змісту позовних вимог, від характеру спірних правовідносин, від зазначеного у поданій суду заяві про їх застосування обґрунтування необхідності їх застосування.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 152 ЦПК України 2004 року).

Аналогічні положення містяться у статтях 149, 150, 151 ЦПК України.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що предметом цього спору є визнання договору дарування квартири недійсним, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до відчуження квартири, внаслідок чого можливе утруднення або неможливе виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Указане відповідає роз'ясненням, яке надано судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи касаційної скарги, про те, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, є безпідставними та спростовуються заявою про забезпечення позову та сукупністю досліджених при розгляді цього питання доказів.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема щодо відсутності спору між сторонами є доводами по суті спору, а оскаржуються судові рішення про забезпечення позову, яким спір по суті не вирішувався.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року про забезпечення позову, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк