АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Харків

справа № 644/2672/17

провадження № 22-ц/790/3149/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Сватенко Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

представник позивача - ОСОБА_3

представник відповідача - Левицька А.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року, головуючого першої інстанції судді Сітало А.К. по справі № 644/2672/17 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитних договорів недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), в якому просила визнати недійсними кредитні договори від 27 липня 2007 року за №HAE2G114010129 та № HAE2G214010129, укладених 27 липня 2007 року між сторонами.

В обґрунтування зазначала, що за договором № HAE2G114010129 відповідач зобов'язувався надати їй кредитні кошти у розмірі 35 358,76 доларів США, за договором № HAE2G214010129 відповідач зобов'язувався надати позивачу кредитні кошти у розмірі 7 200, 00 доларів США , шляхом видачі готівки через касу на умові їх повернення у строки зазначені в договорі. До кредитних договорів були складені графіки погашення кредиту.

В пункті 3.1. обох договорів зазначено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1.

В обох Договорах в п.7.1 наявні такі умови, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,75% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 %, від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 договору.

06 червня 2007 року набула чинності постанова Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та закупну вартість кредиту» .

Згідно п 3.6 Правил, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, які споживач здійснює на користь банку або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Позивач вважає, що в п. 7.1 обох кредитних договорів відповідач встановив платежі на власну користь, які вона має додатково сплатити до суми кредиту та відсотків, що порушує вимоги Правил.

Всупереч вимогам закону, банк взагалі не повідомив позивача про суму сукупної вартості кредиту та суму абсолютного подорожчання кредиту ні до, ні під час укладення, ні в самому договорі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на те, що відсутність у кредитному договорі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупність вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору є порушенням вимог закону і може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач була ознайомлена з усіма пунктами кредитного договору, що підтверджується її підписом.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2007 року між сторонами укладено кредитний договір № HAE2G114010129 (надалі-Договір-1) та кредитний договір № НAE2G214010129 (надалі - Договір-2).

За першим договором відповідач зобов'язувався надати позивачу кредитні кошти у розмірі 35 358,76 доларів США шляхом видачі готівки через касу зі строком повернення, згідно додатку №1 ( графік погашення кредиту) - 25 липня 2027 року. За другим договором відповідач зобов'язувався надати позивачу кредитні кошти у розмірі 7 200,00 доларів США шляхом видачі готівки через касу зі строком повернення, згідно додатку №1 (графік погашення кредиту) також до 25 липня 2027 pоку.

В пункті 3.1. обох договорів зазначено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1.

В обох Договорах в п.7.1 наявні наступні умови, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,75% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20%, від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, статтею 203 ЦК України.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За правилами ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка була чинною на час укладання оспорюваного договору), у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право на дострокове повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Як вбачається з тексту договорів, вони підписані сторонами, що свідчить про те, що позичальник був ознайомлений з умовами договору та погодився зі змістом прав та обов'язків кожної із сторін, тобто підписанням даного договору позичальник підтвердив свою здатність та згоду виконувати його вимоги.

Крім того, в п.6.5. вказаних договорів зазначено, що детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п.6.2., 7.1. цього Договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки, що повністю відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 р.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що виходячи зі змісту Договорів та викладених обставин, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов, а позивачеві було надано в повному обсязі інформацію щодо істотних умов Договору, що підтверджується підписами позивача у спірних договорах.

Підписуючи спірні договори, позивач підтвердив факт ознайомлення з елементами вартості кредиту та умовами кредитування в іноземній валюті. Укладеними договорами чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. До банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договорів позивач не звертався.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року не вимагали оформлення інформації про умови кредитування окремим документом.

Доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.07.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна