Справа № 755/1295/18
"20" липня 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.
при секретарі Грінкевич А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
В січні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської РДА у м. Києві про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є її рідною дочкою, в ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - її онуками. Діти, з моменту народження, проживають разом з нею, оскільки відповідач їх залишити та пішла з дому. З достовірних джерел їй відомо, що відповідач веде аморальний спосіб життя, займається проституцією, на даний час місце її проживання та перебування позивачку невідоме. Відповідач не займається вихованням дітей, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує їх матеріально, діти повністю перебувають на у триманні позивача. Вказала, що має бажання звернутися до органу опіки та піклування для встановлення опіки над дітьми, оскільки вони матір не пам'ятають та не згадують.
Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом надати відзив по суті предмету спору не скористалася.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської РДА у м. Києві в судове засідання не з'явився, надав до суду пояснення в яких просив розглянути справу у відсутність представника, при вирішенні справи повкладається на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 20 липня 2018 року, в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Відповідно до положень ст. 121 СК України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та тю батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_2. (а.с. 9).
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_2. (а.с. 8).
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
На підтвердження обставин, які викладено у позовній заяві, стосовно ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, позивач посилається на наступні докази, зібрані до подання позовної заяви до суду.
Так, згідно інформації, що викладена в листі Дніпровського районного у м. Киві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, реєстрація народження стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, актові записи № 325 від 02 лютого 2010 року та № 1405 від 13 травня 2015 року, проведені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 12).
Згідно характеристики, виданої виконкомом Брусилівської селищної ради на ОСОБА_1 вбачається, що вона проживає без реєстрації в АДРЕСА_1. Її сім'я складається з ОСОБА_6 - чоловік, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - онуки. До адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не притягувалася (а.с. 13).
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Брусиловської селищної ради № 231 від 22 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно проживають без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с. 6).
За інформацією, що викладена в листі довідці про отримання (неотримання) допомоги, виданої УПСЗН Дніпровської РДА у м. Києві від 17 жовтня 2017 року за № 3814 вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в УПСЗН Дніпровської РДА у м. Києві та їй не призначено жодних видів допомог. ОСОБА_2 перебувала на обліку як одержувач державних допомог одинокої матері на дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як малозабезпечена сім'я. Виплата допомоги одинокої матері припинена з 01 січня 2017 року, допомоги при народження дитини припинена з 01 березня 2017 року (а.с. 14).
Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, відомого нехтування ними своїми обов'язками.
Під час розгляду справи по суті, начальником служби у справах дітей Брусилівської РДА у Житомирській області надано лист з якого вбачається, що службою у справах дітей проведено обстеження будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В ході обстеження встановлено, що за вказаною адресою без реєстрації проживають ОСОБА_1 та її онуки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2 на території Брусилівського району не зареєстрована та не проживає, будь-якою інформацією стосовно ОСОБА_2, її способу життя, умов проживання, стану здоров'я, фінансового забезпечення та ставлення до виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей служба не володіє. Зауважують, що умови проживання дітей в сім'ї ОСОБА_1 незадовільні, у будинку антисанітарія, діти не отримують належного догляду та виховання, зі слів сусідів ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається, що: «Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».
Згідно статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При цьому, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутній.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Таким чином оцінюючи надані докази в розрізі даного спору в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними доказами факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської РДА у м. Києві про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в повному обсязі.
Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, то з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові, не підлягає.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 121, 135, 164, 165 СК України, ст.ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства»,Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 2, 5, 10, 76, 81, 89, 141, 209, 258, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 20 липня 2018 року.
Суддя Н.О.Яровенко