АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и 17 липня 2018 року м. Херсон
справа № 648/2842/17
провадження №22-ц/791/923/18
Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,
суддів: Пузанової Л.В.,
секретар Пісоцька Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Строілова С.О. від 03 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права на частку в спільному майні,
У вересні 2017 року ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку в спільному майні.
Позовна заява мотивована тим, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Позивачу належить ? частки квартири, а відповідачці ? частка. Частка, яка належить відповідачці є незначною.
Вказує, що квартирою користується позивач, чоловік позивачки та двоє неповнолітніх різностатевих дітей. Житлова площа квартири становить 18,0 кв.м.
За зверненням позивача було складено будівельно-технічне дослідження, в якому зазначено, що поділ вищезазначеної квартири між співвласниками із виділенням кожному ізольованої в окрему квартиру неможливий. Позивачка пропонувала відповідачці викупити її частину, проте остання відмовилась. Згідно оцінки майна ринкова вартість частки ОСОБА_4 становить 9065,5 грн. Позивачем внесено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Херсонській області вартість частки відповідача. Враховуючи, що частка відповідачки в квартирі є незначною, її неможливо виділити в натурі, просила припинити право спільної власності ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_2, присудити на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію на належну їй ? частки частини квартири АДРЕСА_2 у розмірі 9065,50 грн з депозитного рахунку Територіального управління державної судової адміністрації в Херсонській області та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_2.
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвали нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не навела доказів завдання істотної шкоди в разі припинення права на ? частку. Судом не враховано те, що вона багато років проживає закордоном, більше 20-років не проживає у спірній квартирі, проживає у будинку свого чоловіка, на частину якого вона має право, як дружина у спільній власності подружжя. Також, суд не надав оцінки тому, що відповідач унеможливлює позивачу в повному обсязі володіти та розпорядитися за її бажанням належної їй частини квартири, через значні боргові зобовязання відповідача та заборони відчуження та арешт квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені якої діє ОСОБА_5 її доводи не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив та з матеріалів справи вбачається, що:

- згідно свідоцтва про право власності на житло за № 827 від 15 червня 1994 року співвласниками квартири АДРЕСА_3 були ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 /а.с.11/;

- відповідно до договору дарування частини квартири від 21 липня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували свої частки вказаної квартири ОСОБА_2 /а.с.14/;

- за технічним паспортом квартира є однокімнатною, житловою площею 18 кв.м., загальною площею 36, 6 кв.м. /а.с.12-13/;

- згідно довідки Дар'ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 484 від 25 липня 2017 року в зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання позивача ОСОБА_2 та членів її сім'ї: чоловіка - ОСОБА_10 та дітей: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.9/;

- відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2017 року, відповідач ОСОБА_4 у власності іншого житла не має, а на праві власності чоловіку позивача , ОСОБА_10, з 14.08.2017 року належить двокімнатна квартира №2, яка є сусідньою з спірною, в буд. №179 по вул. Соборна в с. Дарївка /а.с.61/;

- 01.02.2010 року зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна ОСОБА_4 /а.с.60/;

- з копії закордонного паспорту ОСОБА_4 вбачається, що протягом 2015-2017 років вона перетинала кордон ОСОБА_13 у пункті пропуск Дорогуськ та 23 червня 2017 року прийнята на тимчасовий консульський облік в ОСОБА_13 /а.с.65-68/;

- ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.40/;

- з висновку будівельно-технічного дослідження №31/2017 вбачається, що на частки співвласників у квартирі припадає: на частку ? - 9,15 кв.м., на частку ? - 27,45 кв.м.; поділ квартири між співвласниками із виділенням кожному ізольованої в окрему квартиру неможливий /а.с.27-30/;

- відповідно звіту про оцінку майна однокімнатної квартири загальною площею 36,6 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_4 - ринкова вартість квартири без ПДВ дорівнює 36 262 грн /а.с.16-22/;

- на депозитний рахунок суду внесено 9 065 грн 50 коп /а.с.1/.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представником відповідача доведено, що житло чоловіка відповідача належить на праві власності його матері.

Наявність іншого житла у відповідача позивач не довела, пояснила про складні родинні відносини з батьками та сестрою, яка є відповідачем по справі, повязані з недотриманням домовленостей щодо реалізації кожним належних йому прав власності, а також зазначила про складні відносини у подружжя відповідача.

Пояснення позивача, що придбана ОСОБА_10 14.08.2017 року двокімнатна квартира є квартирою мами чоловіка та вже переоформлена на неї не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки на час звернення до суду з позовом та ухвалення рішення суду першої інстанції сімя позивача була забезпечена зазначеним житлом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня1997року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України,відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Разом із тим відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Так, за приписами пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, а висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Разом із тим факт встановлення законом підстав для позбавлення права власності Європейський Суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання в право власності.

Втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи.

Так, за доводами позивача, відповідач не проживає у спірній квартирі, не користується нею, оскільки проживає то за кордоном, то за іншим невідомим їй місцем проживання. Зазначене свідчить про те, що фактично у користуванні позивача знаходиться повністю вся квартира і відповідач не перешкоджає у її користуванні. Проте проживання за кордоном, виходячи з тимчасового обліку, має тимчасовий характер, а наявність іншого житла, що належить відповідачу, позивачем не доведено. Довідка про реєстрацію відповідача у будинку, який належить на праві власності матері її чоловіка, при відносинах між подружжям, зазначених позивачем, не є підставою для здійснення висновку про наявність у відповідача іншого житла.

За встановлених обставин, правильними, законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що позбавлення відповідача права на 1/4 частки в однокімнатній квартирі, де вона тривалий час не проживає, із виплатою їй належної компенсації, завдасть їй істотної шкоди.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, п.1.ч.1 ст. 374 ст.ст.375,382 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

ОСОБА_1

Повний текст постанови складено 18 липня 2018 року

Суддя І.В. Склярська