Ухвала

31 липня 2018 року

місто Київ

справа № 756/1281/15-ц

провадження № 61-5492зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СВП», Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій»,

розглянув заяву Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 січня 2016 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Волошиної В. М., Пікуль А. А., та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Коротуна В. М., Завгородньої І. М., Мазур Л. М., Писаної Т. О., Попович О. В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг ІТ-СПВ», Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Верховного Суду перебуває заява Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» (далі - ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій») про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 січня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року з передбачених пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року) підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Заявник зазначає, що ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» не несе солідарної відповідальності з ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» за проспектом емісії облігацій, оскільки на момент звернення позивача до суду сплинув шестимісячний строк з часу прострочення кожного із заявлених позивачем періодичних відсоткових платежів. ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» вважає, що обставини припинення поруки можуть бути встановлені під час розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства, оскільки подання окремого позову про припинення поруки законодавством не вимагається.

Заявник зазначає, що аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 3-35гс12, від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1455цс17.

Під час розгляду згаданої заяви ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» подало до Верховного Суду заяву про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Заява обґрунтовувалася тим, що у заяві про перегляд судових рішень заявник посилається на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, викладеному у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 14 серпня 2012 року у справі № 3-35гс12. На переконання заявника, заява про перегляд подана з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми матеріального права судами касаційної інстанції різних юрисдикцій (цивільної та господарської), а тому повинна розглядатися на спільному засіданні Великою Палатою Верховного Суду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою судді Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито провадження у справі за зазначеною заявою про перегляд судових рішень, витребувано матеріали справи.

10 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду, а ухвалою від 19 липня 2018 року її призначено до розгляду у складі колегії із п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до статті 353 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 360-2 ЦПК України 2004 року якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

За правилом пункту 2 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

Зі змісту заяви про перегляд випливає, що її подано з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За приписами частин другої та третьої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI систему судів загальної юрисдикції складають: місцеві суди; апеляційні суди; вищі спеціалізовані суди; Верховний Суд України. Найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України. Вищими судовими органами спеціалізованих судів є відповідні вищі спеціалізовані суди. У системі судів загальної юрисдикції діють вищі спеціалізовані суди як суди касаційної інстанції з розгляду цивільних і кримінальних, господарських, адміністративних справ (частина перша статті 31 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у наведеній редакції).

Помилковою є твердження заявника про те, що судова палата у господарських справах Верховного Суду України є судом касаційної інстанції господарської юрисдикції.

При цьому заявник не просить переглянути рішення суду касаційної інстанції з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов до переконання про те, що відсутні підстави для направлення справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтею 353, пунктом 4 частини першої статті 355, частиною другою статті 360-2 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик