Справа № 708/553/18
Номер провадження № 2/708/251/18
Р і ш е н н я

Іменем України

19 липня 2018 року.

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої - судді Ткаченко С.Є.

при секретарі Тендітній Л.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чигирині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі до 30.03.2017 року.

Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з нею.

Згідно до рішення Чигиринського районного суду від 30.03.2017 року, шлюб між ними розірвано, а з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно до їх повноліття.

Відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей, у звязку з чим станом на 01.06.2018 року утворилася заборгованість по аліментах у розмірі 27724,56 гривень, що підтверджується відповідними розрахунками державного виконавця.

З урахуванням цієї заборгованості розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з 01.02.2017 року по 31.05.2018 року включно становить 8405,54 гривень.

Вона вважає, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, оскільки він про обов'язок сплачувати аліменти на утримання синів знав.

А тому просить стягнути з нього на її користь зазначену суму заборгованості за аліментами та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на загальну суму 36130,10 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити і стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментах у розмірі 27724,56 гривень та пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 8405,54 грн., пояснивши суду, що відповідач, як батько дітей, повинен був сплачувати аліменти на їх утримання.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину своєї неявки.

Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 30.03.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, а з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

А у відповідності до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судячи з наданого позивачкою розрахунку заборгованості по аліментах № 2885/14.22-29, проведеного 07.08.2017 року головним державним виконавцем Чигиринського районного відділу ДВС ОСОБА_5, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за час перебування виконавчого документа на виконанні в даному відділі ДВС за період з 01.02.2017 року по 31.07.2017 року складає 8367,96 грн., а згідно до наданого позивачкою розрахунку заборгованості по аліментах № 2946/15.22, проведеного 01.06.2018 року в.о. начальника Чигиринського районного відділу ДВС ОСОБА_5, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 01.08.2017 року по 31.05.2018 року складає 19356,60 грн.

Таким чином, загальна сума боргу відповідача по аліментах станом на 01.06.2018 року складає 27724,56 гривень.

З цих же розрахунків також вбачається, що відповідач протягом усього часу перебування виконавчого листа на виконанні у вказаному відділі ДВС аліменти на утримання синів не сплачував взагалі.

Вище наведені факти свідчать про те, що відповідач постійно ухилявся від виконання обов'язків по утриманню синів, не сплачуючи аліменти, внаслідок чого і виникла значна заборгованість.

Разом з тим в судовому засіданні з показів позивачки стало відомо, що відповідачем в серпні 2017 року була здійснена сплата аліментів в сумі 1500 гривень.

Крім того судом встановлено, що виконавчий лист № 2/708/116/17 по примусовому стягненню аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін до цього часу перебуває на виконанні в Чигиринському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області і аліменти з відповідача стягуються.

А відповідно до ст., ст. 3, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження» саме на державному виконавцю лежить обов'язок щодо своєчасного і повного виконання виконавчого документа і порядок стягнення аліментів з боржників визначено ст. 71 цього Закону.

Дії державного виконавця у разі виникнення заборгованості по аліментах передбачені ч. 9, ч.11-13 ст.71 вище вказаного Закону.

З урахуванням того, що позивачка в поданій позовній заяві ставить питання про стягнення заборгованості по аліментах, не оспорюючи при цьому її розміру, а заборгованість відповідача по аліментах виникла під час виконання рішення суду і виконавче провадження на час розгляду справи судом не закінчене, то повторне звернення про стягнення заборгованості по аліментах законом не передбачено, з огляду на що позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за певний період, то судом встановлено наступне.

Згідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачено ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення.

За положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

Оскільки, згідно з положеннями Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення.

В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 № 3 роз'яснено, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

В постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81 цс 13) сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З пояснень позивачки та матеріалів справи вбачається, що в період з 01.02.2017 року по 01.06.2018 року відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах, яка, як вже зазначалося вище, станом на 01.06.2018 року становить 27724,56 грн.

Беручи до уваги, що відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти й ухилявся від їх сплати протягом даного часу, то суд вважає встановленою наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів, оскільки останній не надав суду доказів того, що вказана вище заборгованість за аліментами виникла не з його вини, тобто з незалежних від нього причин.

Суд також погоджується з наданим позивачкою розрахунком неустойки (пені) за період з 01.02.20017 року по 01.06.2018 року, оскільки розрахунок здійснено за правилами ст. 196 Сімейного кодексу України та з урахуванням правової позиції, сформованої в постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року, за виключенням визначення розміру за серпень 2017 року з врахуванням того, що, як було встановлено судом, за даний місяць відповідачем було сплачено аліменти в сумі 1500 гривень.

В зв`язку з цим суд вважає, що розмір пені за даний місяць буде становити 135,16грн.(1935,66-1500=435,66грн.х1%:100=4,36грн.х31день=135,16грн.).

Таким чином, розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей сторін за період з 20.02.2017 року по 01.06.2018 року складає 7940,85грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

Всупереч зазначеним нормам, відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів.

Розмір заборгованості по аліментах відповідачем в судовому порядку не оспорено.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у звязку із частковим задоволенням позовних вимог позивачки суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

На підставі викладеного та, керуючись ст., ст. 180, 196 СК України, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 № 3, ст., ст. 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний код НОМЕР_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) пеню за прострочення сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 20.02.2017 року по 01.06.2018 року в сумі сім тисяч дев`ятсот сорок гривень 85коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі сімсот чотири гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 23 липня 2018 року.

Головуюча