Номер провадження: 22-ц/785/4891/18
Номер справи місцевого суду: 522/9791/16-ц
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018 року м. Одеса

Справа №522/9791/16-ц

Провадження №22-ц/785/4891/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, діючої в інтересах ОСОБА_2, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Ільченко Н.А. 28 лютого 2018 року в м. Одесі,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення компенсації вартості частки майна і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що в період з 11 вересня 2012 року по 29 вересня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого придбали автомобіль Volkswagen Bora 1.6, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я відповідача ОСОБА_3

27 серпня 2015 року ОСОБА_3 видав ОСОБА_2 розписку, в якій зазначив, що зобов'язується сплатити ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 2000,00 дол. США за придбаний ними за час шлюбу транспортний засіб Volkswagen Bora 1.6, державний номерний знак НОМЕР_1, в строк до 28.02.2016 року. ОСОБА_3 свої зобов'язання за даною розпискою в установлений строк не виконав, що і стало приводом для звернення до суду.

Позивач просила стягнути компенсацію вартості ? частини транспортного засобу Volkswagen Bora 1.6, державний номерний знак НОМЕР_1, у сумі 2000,00 дол. США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату ухвалення судового рішення, вказуючи, що вказаний транспортний засіб було придбано ними в період шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя.

Рішення ухвалено у відсутність учасників справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній представник ОСОБА_4, діюча в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року у справі №522/9791/16-ц та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не з'ясував факту досягнення у позасудовому порядку домовленості про поділ спільного майна, та неправильно визнав, що кредитний договір від 14.05.2014 року був укладений в інтересах сім'ї.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що суд першої інстанції вірно дав правову оцінку тим обставинам, що розписка відповідача про зобов'язання сплатити ОСОБА_2 компенсацію, в розмірі 2000 доларів США, не є зобов'язанням, а фактично є поділом майна, набутого за час шлюбу.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючої в інтересах ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб сторонами придбаний за кредитні кошти та поділу підлягають у рівних частках по ? майно, набуте сторонами за час шлюбу, яке складається з вартості автомобіля та боргу за кредитним договором від 14.05.2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступного.

Відповідно до ст .ст. 60, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що в період з 11 вересня 2012 року по 29 вересня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі / а.с. 9,10/.

В період шлюбу сторони придбали автомобіль Volkswagen Bora 1.6, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я відповідача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10.10.2012 року /а.с.40/.

Згідно рахунку-фактури № СТГ-000001 від 27.09.2012 року, квитанції № 8598555 від 27.09.2012 року та довідки - рахунку серії ДПІ № 676207 від 28.09.2012 року, вищевказаний транспортний засіб було придбано за 46676,72 грн./ а.с. 41-42/.

Вказаний транспортний засіб було придбано за кредитні кошти, отримані за кредитним договором № 500305648 від 18.09.2012 року, укладеним між ОСОБА_3 та та ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 47 000,00 грн. під 17,00% річних на строк користування до 21.09.2015 року /а.с. 97/.

Згідно кредитного договору № 50093833 від 14.05.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 58 711,00 грн. (з яких : грошові кошти у розмірі 23 313,47 грн. - для погашення заборгованості за кредитним договором; 35 397,53 грн. - для власних потреб) під 12,99 % річних на строк користування до 15.05.2018 року /а.с.44/.

27.08.2015 року ОСОБА_3 видав ОСОБА_2, з якою на той час ще перебував у зареєстрованому шлюбі, розписку, в якій зазначив, що зобов'язується сплатити ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 2000,00 дол. США за придбаний ними за час шлюбу транспортний засіб Volkswagen Bora 1.6, державний номерний знак НОМЕР_1, в строк до 28.02.2016 року /а.с.8/.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Борги, які виникли із зобов'язань в інтересах сім'ї, є частиною спільної власності подружжя і ці борги враховуються при поділі майна.

Кредитні договори від 14.05.2014 року та від 25.08.2015 року були укладені одним з подружжя в період шлюбу.

Згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» № 90084-23.1 від 22.11.2016 року, станом на 31.08.2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 50093833 від 14.05.2014 року становить 45 500,61 грн. /а.с. 47/.

Доказів того, що кредитні кошти були витрачені не в інтересах сім'ї, матеріали справи не містять.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що сторонами в позасудовому порядку була досягнута домовленість про поділ спільного майна ,а відповідач не оспорював факт укладення правочину у письмовій формі ,оскільки відповідно до ст.209, ч.4 ст.372 ЦК України , розписка про досудове врегулювання спору про поділ майна подружжя є нікчемним правочином, що не створює юридичних наслідків для сторін крім наслідків недійсності.

Позивач не позбавлена права та можливості звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та порушувати питання про отримання компенсації відповідно до вартості належної їй частки у спільному майні, або іншим шляхом захистити порушені права.

Інших доводів,які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючої в інтересах ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, діючої в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2»г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23.07.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: А.А. Калараш

А.П. Заїкін

О.М.Таварткіладзе