АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2213/18 Справа № 203/2197/17 Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Дніпро

26 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юніної Аліни Анатоліївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради Петриченко Кіри Григорівни, треті особи - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», управління-служба у справах дітей Центральної районної в місті Дніпрі ради, про визнання дій незаконними, скасування реєстрації права власності, визнання права власності, -

п о с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юніної А.А., ТОВ «Кей-Колект», державного реєстратора КП «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради Петриченко К.Г., треті особи - ПАТ «УкрСиббанк», управління-служба у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради, про визнання дій незаконними, скасування реєстрації права власності, визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачки були співвласницями квартири АДРЕСА_1. Квартира є предметом іпотеки у кредитних правовідносинах між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк». У червні 2017 року позивачки дізналися, що за заявою ТОВ «Кей-Колект», як нового іпотекодержателя, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юніною А.А. право власності на предмет іпотеки було передано ТОВ «Кей-Колект». При цьому останнім та державним реєстратором не було дотримано процедури, визначеної Законом України від 05.06.2003 року №898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон №898-IV) та договором іпотеки. Викладені обставини стали причиною звернення позивачок до суду з позовом про визнання незаконними дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру за новим власником, скасування такої реєстрації права власності, визнання права власності на квартиру за позивачками /а.с. 4-6, 26/.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено /а.с.195-196/.

Визнано незаконними дії державного реєстратора Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради Петриченко Кіри Григорівни з реєстрації 31 травня 2017 року на підставі рішення №35459727 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Скасовано реєстрацію права власності Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Кей-Колект» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог або закрити провадження по справі /а.с. 198-204/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки є публічно-правовим, суд не взяв до уваги норми закону про мораторій, а позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту вказаних вимог.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), за яким позивач отримала кошти в сумі 70 000,00 доларів США /а.с. 9-16/.

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання ОСОБА_3, ОСОБА_2 з однієї сторони та ПАТ «УкрСиббанк» з другої сторони кредитного договору, було укладено договір №0/1, предметом якого стала належна позивачам квартира /а.с. 153, 154/.

За договором факторингу, укладеним між Банком та ТОВ «Кей-Коллект»,- останнє набуло право вимоги, в тому числі, і стосовно майна позивачів за іпотечним договором /а.с.155/. Після цього Товариство у заяві до приватного нотаріуса просило перереєструвати на нього право власності на іпотечну квартиру /а.с.157/.

Приватний нотаріус Юніна А.А. направила позивачам Вимоги про усунення порушень /а.с.157, 160 на звороті/.

31 травня 2017 року державний реєстратор КП «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради Петриченко К.Г. на підставі письмової вимоги про усунення порушень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юніної А.А. було ухвалене рішення №35459727 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким право власності на спірну квартиру перейшло до нового іпотекодержателя - ТОВ «Кей-Колект» /а.с. 19, 20, 44 - 62, 148 - 167/.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін щодо законності даного рішення, суд першої інстанції вірно визнав його таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Так, іпотечний договір між сторонами укладений у 2008 році. У цей час діяв ЗУ «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року, який і регулював іпотечні правовідносини. Статтями 36, 37 передбачалось, що позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між сторонами іпотечного договору. У порядку, встановленому статтею 37 Закону, згідно якої - договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а ним вважається і відповідне застереження в іпотечному договорі), який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності.

Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Із перелічених способів у договорі іпотеки не вбачається такий, який би давав право іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Тобто, укладаючи у 2008 році іпотечний договір, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором-нотаріусом, а, значить, таку згоду він не надавав, а надавав згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Правовідносини пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року в редакцій на час виникнення спірних реєстраційних дій.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Нотаріус, в розумінні ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» /в редакції чинній на час вчинення оскаржуваних дій/, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 9 статті 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 /в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин/ визначено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ".

Як вбачається із матеріалів справи, сторони у п. 5.2.1. Договору іпотеки №0/1 від 27 червня 2008 року погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Умови зазначеного договору відповідного застереження не мають.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12.

Тобто, враховуючи умови Договору іпотеки №0/1 від 27 червня 2008 року, викладені у п. 5.2.1., які були вільно погоджені його сторонами, вбачається, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідачем не надано доказів, що на момент реєстрації ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, такий договір був укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, що є порушенням розділу 5 Договору іпотеки №0/1 від 27 червня 2008 року.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Судом першої інстанції всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо була надана оцінка наявних в матеріалах справи доказів.

Крім того, Законом «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м. для квартири.

У спірній квартирі крім позивачок також були зареєстровані й мешкали ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітній ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл орган опіки та піклування на вчинення будь-яких правочинів з житлом не надавав.

Доводи апелянта в скарзі, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки є публічно-правовим, - не можна визнати обґрунтованим, так як спірні правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань, зводиться до визнання права власності на предмет іпотеки - квартири позивачів, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Твердження апелянта про те, що суд 1-ї інстанції не взяв до уваги, що мораторій введено на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами, в той час як державний реєстратор та іпотекодержатель не здійснюють примусове стягнення, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту вказаних вимог, - є необґрунтованими, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з підстав, наведених вище.

Інші доводи апелянта перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення повинно бути залишене без змін як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів, а апеляційна скарга - без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

Ж.І. Максюта