Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1653/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання Роман К.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Вимоги позову мотивовано тим, що 19.08.2016 року померла тітка позивача ОСОБА_4. Факт родинних відносин між позивачем, відповідачем та померлою спадкодавцем, факт прийняття позивачем спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України (проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини) встановлено у рішенні Виноградівського районного суду від 12.12.2017 р. у справі №299/2204/17. Однак при реалізації спадкових прав позивачем через відсутність відповідної інформації було залишено поза увагою наявність ще одного об'єкту спадкової нерухомості - земельної ділянки площею 0,7000 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Неветленфолівської (Дяківської) сільської ради. Про існування додаткового спадкового майна позивачеві стало відомо випадково у ході оформлення майнових прав суміжними землекористувачами, які звернулися до ОСОБА_1 за погодженням меж сусідніх земельних ділянок. У речах та документованих матеріалах, які залишилися по смерті спадкодавця ОСОБА_4, віднайти правовстановлюючий документ на вищезгадану земельну ділянку не вдалося. Відповідач по справі, мати позивача, ОСОБА_2 на спадкове майно не претендує. У звязку з цим позивач змушена звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_5 в підготовче судове засідання не зявидися, однак представник позивача подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню з позивачем відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленою про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не зявилася, однак подала через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом.

Третя особа приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 належним чином, своєчасно повідомлена про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання також не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19.08.2016 року померла тітка позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ №211056 від 22.08.2016 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт родинних відносин між позивачем, відповідачем та померлою спадкодавцем, факт прийняття позивачем спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України (проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини) встановлено у рішенні Виноградівського районного суду від 12.12.2017 р. у справі №299/2204/17, згідно якого за позивачем визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1192 га, розташовану в с.Неветленфолу, вул. Молодіжна, 4, Виноградівського району.

При реалізації спадкових прав позивачем через відсутність відповідної інформації було залишено поза увагою наявність ще одного об'єкту спадкової нерухомості - земельної ділянки площею 0,7000 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Неветленфолівської (Дяківської) сільської ради. Про існування додаткового спадкового майна позивачеві стало відомо випадково у ході оформлення майнових прав суміжними землекористувачами, які звернулися до ОСОБА_1 за погодженням меж сусідніх земельних ділянок.

У речах та документованих матеріалах, які залишилися по смерті спадкодавця ОСОБА_4, віднайти правовстановлюючий документ на вищезгадану земельну ділянку не вдалося.

Представник позивача звернулася до Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області з адвокатським запитом щодо підтвердження факту видачі державного акту на право приватної власності на землю на померлого спадкодавця. Наданою відповіддю листом від 04.06.2018 р. №29-7-0.19-450/105-18 належність спадкового об'єкту нерухомого майна тітці позивача повністю підтверджено,а саме вказано, що за спадкодавцем ОСОБА_4 зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 000158 від 23.05.2000 р. , реєстраційний № 2297, площею 0,70 га на підставі розпорядження Виноградівської РДА від 18.05.2000 р. № 255.

Спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця є також відповідач по справі мати позивача ОСОБА_2 (рідна сестра спадкодавця), яка при розгляді Виноградівським районним судом справи №299/2204/17 декларувала відсутність інтересу до спадкового майна, яке залишилося по смерті ОСОБА_4 а також не заперечила проти визнання права власності на спадкову земельну ділянку за позивачем по даній справі, що стверджується письмовою заявою, поданою до суду 07.08.2018 року.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач зверталася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 Однак з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1218, 1220, 1222, 1225, 1268, 1274 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку площею 0,7000 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Неветленфолівської (Дяківської) сільської ради, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.08.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийОСОБА_6