АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Харків

справа № 642/376/17

провадження № 22-ц/790/3263/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С.,Колтунової С.С.

за участю секретаря судового засідання : Щегельського Д.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним,

з апеляційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2017 року, під головуванням судді Проценко О.П., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування нерухомості, укладений 18.09.2014р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, предметом якого була нерухомість за адресою м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 46 нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21А, 22А, 23, 110-114, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7

В попередньому судовому засіданні представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення першого поверху №IV, 21А, 22А, 23, 110-114 за адресою м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 46. В обґрунтування заяви посилався на те, що даний позов стосується права власності на ці нежитлові приміщення, і відповідачі, з ціллю ухилення від виконання боргових зобовязань перед позивачем, можуть здійснити подальше відчуження цих нежитлових приміщень.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено заборону на відчуження нежитлових приміщень першого поверху №IV, 21А, 22А, 23, 110-114 за адресою м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 46. В задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд задовольняючи заяву про забезпечення позову не зазначив жодного доводу, не вказав на наявні документальні докази на підтвердження доводів та не навів взагалі ніяких обґрунтованих аргументів щодо реальності загрози невиконання чи утруднення гіпотетичного рішення про задоволення позову. Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а сам по собі факт предявлення позову не може бути безумовною підставою для забезпечення позову.

Представником позивача ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що відповідач ОСОБА_3 була обізнана та належним чином повідомлена про час та місце судового засідання 21.03.2017 року, на якому було вирішено питання про забезпечення позову. Також вказує, що суду було надано достатньо доказів для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про накладення заборони на відчуження нежитлових приміщень першого поверху №IV, 21А, 22А, 23, 110-114 за адресою м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 46, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З таким висновком суду судова колегія погоджується з наступних підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 152 ЦПК України, позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову»суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, суд має з'ясовувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, на яке накладено обтяження в порядку забезпечення позову.

Відчуження майна, що є предметом спору може унеможливити або утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Отже, забезпечення позову у такий спосіб є співмірним, підстав для скасування ухвали не вбачається.

За змістом п.1 ч.1ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судове рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368,371,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_8