Справа № 2018/2-1621/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря - Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові скаргу на дії та рішення державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

До Київського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, в які просить суд :

-визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.06.2018 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_3, яким повернуто ОСОБА_1 виконавчий лист № 2018/2-1621/11/01, виданий 26 вересня 2011 року Київським районним судом м. Харкова;

-скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.06.2018 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_3, яким повернуто ОСОБА_1 виконавчий лист № 2018/2-1621/11/01, виданий 26 вересня 2011 року Київським районним судом м. Харкова;

-зобовязати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_3 поновити порушені права ОСОБА_1 шляхом вчинення дій щодо прийняття на примусове виконання виконавчого листа № 2018/2-1621/11/01, виданого 26 вересня 2011 року Київським районним судом м. Харкова, про щодо стягнення з ОСОБА_4 (м. Харків, пр-т. Перемоги 66-А, кв. 119) на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 4 834,33 грн. та 1000 грн. на відчуження моральної шкоди без інформації що містить ідентифікаційний код боржника.

В обґрунтування поданої скарги стягувач зазначає, що дійсно у виданому та предявленому до виконання виконавчому листі відсутні індикаційний код боржника, однак вказана інформація може бути витребувана державним виконавцем самостійно та не є підставою для повернення виконавчого документа, що узгоджується із правовою позицією висловленою ВСУ у справі №6-42цс14.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 26.09.2011р. позовні вимоги ОСОБА_1 били задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 4 834 гр. 33 коп. та 1 000 гр. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 207 грн. Рішення суду набрало законної сила на його виконання 16.01.2012р. виданий виконавчий лист.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 4 834 гр. 33 коп. та 1 000 гр. на відшкодування моральної шкоди був предявлений стягувачем повторно 15.06.2018р. до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Повідомленням від 19.06.2018р., вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу, з підстав передбачених п.4, п.6 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку із відсутності у виконавчому листі РНОКПП або серія та номер паспорта боржника. Вказане повідомлення, отримано стягувачем 06.07.2018р., що державним виконавцем не спростовано.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-ХІУ, яка діяла на час видачу виконавчого листа) у виконавчому документів повинно бути зазначено, в тому числі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи).

За п.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня предявлення виконавчого документа.

Відповідно до правової позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14. Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Разом із тим п. З ч. З ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Вказані положення також знайшли своє відображення у новому Законі України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404- VIII, який набув чинності 30 листопада 2016 року, а саме у п. 3 ч. 3 ст. 18 , ч.5 Закону, відповідно до якого державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Таким чином, при відсутності РНОКПП (раніше ідентифікаційного коду) або серії номер паспорта, державний виконавець має право витребувати таку інформацію самостійно. У поданій заяві стягувач повідомим виконавця про відсутність у нього такої інформації, при цьому у відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, тобто стягувач отрмати таку інформацію самостійно не може.

За таких обставин, державний виконавець Шевченківського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області - ОСОБА_3, повернула виконавчий лист безпідставно, при цьому не вжила усіх можливих способів для виконання та захисту інтересів стягувача, чим порушила права останнього на виконання постановленого на його корить рішення суду.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, по. 14077/05. від 10.12.2009).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, по. 15729/07. від 05.07.2012).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За ч.5 ст.74 Закону рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Яв встановлено судом про порушення своїх прав стягувач дізнався 06.07.2018р., із даною скаргою звернувся 10.07.2018р., тобто в межах десятиденно строку передбаченого Законом.

Враховуючи зазначене, а також положення ч.3 ст. 74 Закону, ч.2 ст. 451 ЦПК України, суд приходить до висновку, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.06.2018 винесено з порушенням прав стягувача та Закону України «Про виконавче провадження», підлягає скасуванню, а державний виконавець зобовязанню вчинення дій щодо прийняття до примусового виконання виконавчого листа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 260, 447-451 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.06.2018 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_3, яким повернуто ОСОБА_1 виконавчий лист № 2018/2-1621/11/01, виданий 26 вересня 2011 року Київським районним судом м. Харкова

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.06.2018 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_3, яким повернуто ОСОБА_1 виконавчий лист № 2018/2-1621/11/01, виданий 26 вересня 2011 року Київським районним судом м. Харкова.

Зобовязати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_3 поновити порушені права ОСОБА_1 шляхом вчинення дій щодо прийняття на примусове виконання виконавчого листа № 2018/2-1621/11/01, виданого 26 вересня 2011 року Київським районним судом м. Харкова, про щодо стягнення з ОСОБА_4 (м. Харків, пр-т. Перемоги 66-А, кв. 119) на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 4 834,33 грн. та 1000 грн. на відчуження моральної шкоди без інформації що містить ідентифікаційний код боржника.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Бородіна Н.М.