Постанова

Іменем України

04 липня 2018року

м. Київ

справа № 316/2247/15-ц

провадження № 61-14787св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібний С. О., Усик Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,

третя особа - генеральний директор Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Корольченко Андрій Павлович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Гончар М. С., Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш») про визнання незаконним та скасування частково наказів про застосування дисциплінарних стягнень та відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала, що наказом № 227-вк від 26 серпня 2015 року їй оголошено догану за те, що 30 липня 2015 року вона як начальник відділу організації праці та заробітної плати підприємства (далі - ВОПтаЗ) прийняла участь у засіданні комісії, на якому вирішувалося питання переважного права залишення її батька ОСОБА_3 на роботі при його звільненні з посади у зв'язку із зміною оргструктури підприємства. Догана за невжиття нею заходів до врегулювання конфлікту інтересів накладена без урахування обставин справи. Зокрема, в день засідання комісії питання про переважне право залишення на роботі її батька фактично не вирішувалося, строк повноважень комісії сплив 21 липня 2015 року, вона не була завчасно ознайомлена з порядком денним засідання, з вимогами антикорупційного Положення на підприємстві її ознайомили тільки в день засідання комісії. Оскільки розгляд питання про переважне право на залишення на роботі ОСОБА_3 було перенесено на інший час, вона 30 липня 2015 року після засідання комісії на виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» підготувала та особисто надала генеральному директору підприємства службову записку про відсторонення або виключення її з членів комісії. Аналогічне звернення до генерального директора зі службовою запискою здано нею у загальний відділ підприємства. За вказаних обставин вона вжила усіх передбачених законом заходів до усунення конфлікту інтересів, а тому догану їй оголошено безпідставно.

В обґрунтування незаконності наказу № 254-вк від 14 вересня 2015 року «Про оголошення догани» ОСОБА_1 зазначила, що догану їй оголошено за те, що 03 серпня 2015 року вона як начальник ВОПтаЗ підприємства завізувала заяву про переведення її чоловіка ОСОБА_4 з посади провідного юрисконсульта - керівника юридичної групи на іншу посаду - начальника бюро стандартизації відділу ліцензування, якості, стандартизації та сертифікації (далі - БС ВЛЯСС). Візуванням заяви вона не порушила антикорупційного законодавства, оскільки дала згоду на переведення чоловіка на іншу посаду з більшим посадовим окладом після того, як заява була погоджена іншим працівником її відділу. До її повноважень входило погодження заяви тільки в частині перевірки наявності незайнятої посади, на яку здійснювалося переведення.

Оскільки протягом року вона двічі притягувалася до дисциплінарної відповідальності, адміністрація не виплатила їй щорічну премію до професійного свята.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд на підставі статей 147, 149, 223 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) скасувати оскаржувані накази, стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн, зобов'язати адміністрацію підприємства нарахувати і виплатити їй премію до професійного свята та відшкодувати судові витрати.

ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» заперечило проти позову і просило відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що оскаржувані накази винесені в порядку статей 147-149 КЗпП України. Виявлені порушення антикорупційного законодавства ОСОБА_1 є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 2 наказу ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» № 227-вк від 26 серпня 2016 року «Про оголошення догани». Визнано незаконним та скасовано наказ ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» № 254-вк від 14 вересня 2016 року «Про оголошення догани». В задоволені інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач у межах визначених Законом України «Про запобігання корупції» строків повідомила керівництво про існуючі родинні зв'язки. Діяльність комісії підприємства не розглядається у контексті наявності конфлікту інтересів, оскільки вона носить консультативно-дорадчий характер і не має безпосереднього впливу на прийняття правового рішення. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень стосовно того, що позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Крім того, позивач не є особою, яка може нести відповідальність за корупційне правопорушення, а відповідач не уповноважений встановлювати факт корупційного правопорушення та притягувати до відповідальності позивача і не наділений Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції» повноваженнями доводити вину у вчиненні правопорушення. Місцевий суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вимог про відшкодуванню моральної шкоди, оскільки нею не надано доказів спричинення такої шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» задоволено. Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року в оскаржуваній частині скасовано. Позов ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - генеральний директор ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» Корольченко А. П., про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не виконала покладений на неї Законом України «Про запобігання корупції» обов'язок щодо вчинення дій для негайного врегулювання конфлікту інтересів. Відтак суд першої інстанції помилково погодився з доводами позивача про те, що в її діях немає порушень антикорупційного законодавства.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при вирішенні справи судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального права, оскільки КЗпП України не передбачено такий вид стягнення як оголошення догани за вчинення корупційного правопорушення, а саме - за неповідомлення безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів. Діяльність колегіальних органів, які носять консультативно-дорадчий характер і не мають безпосереднього впливу на прийняття правового рішення, у контексті наявності конфлікту інтересів не розглядається. При візуванні заяви від 03 серпня 2016 року вона керувалася посадовою інструкцією, яка затверджена керівником підприємства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 березня 2018 року справу № 316/2247/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що з 2012 року ОСОБА_1 працює у ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді начальника ВОПтаЗ та є суб'єктом, на якого згідно з підпунктом а) пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюється дія цього Закону.

Наказом № 301 від 22 червня 2015 року «Про зміну оргструктури» зі штату ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 01 жовтня 2015 року виключено посаду заступника технічного директора - головного інженера розвитку, яку обіймав ОСОБА_3 (батько позивача).

Наказом № 319 від 26 червня 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису» вказана посада виключена із штатного розпису ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наказом № 329 від 03 липня 2015 року «Про виконання вимог наказу «Про зміну оргструктури» на підприємстві створено комісію для визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» у зв'язку зі змінами в організації праці та вирішення питань розстановки працівників відповідно до змін до штатного розпису (далі - Комісія), до складу якої включено начальника ВОЗтаЗ ОСОБА_1

30 липня 2015 року під головуванням генерального директора підприємства з участю позивача ОСОБА_1 відбулося засідання Комісії, на розгляд якої були винесені питання про можливість переведення на інші посади працівників, посади яких скорочувалися, в тому числі батька позивача - ОСОБА_3 На засіданні Комісії ОСОБА_3 дав згоду на переведення. Комісія вирішила доручити відділу кадрів підготувати необхідні документи та провести повторне засідання наступного дня.

31 липня 2015 року відбулося повторне засідання Комісії з участю ОСОБА_1, на якому з ініціативи члена Комісії ОСОБА_5 позивач була відсторонена від участі в роботі Комісії у зв'язку з виникненням конфлікту інтересів.

В той же день за вхідним № 02-1498 на підприємстві зареєстровано службову записку ОСОБА_1 від 30 липня 2015 року, в якій позивач зазначила: «Щоб не порушувати Закону України «Про запобігання корупції» попереджаю, що на підприємстві працюють мій чоловік ОСОБА_4 та батько ОСОБА_3 Якщо будуть розглядатися питання стосовно них даною Комісією, прошу заздалегідь надати мені повістку дня цих засідань (та/або виключити мене з Комісії, не враховувати мій голос, не запрошувати мене на дані засідання та т. ін.), щоб попередити порушення Закону України «Про запобігання корупції».

Наказом виконуючого обов'язки генерального директора підприємства № 227-вк від 26 серпня 2015 року «Про оголошення догани» за невиконання вимог антикорупційного законодавства (статей 28, 61 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 3.1.6, 3.4.1, 3.4.3 Антикорупційної програми підприємства) на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді догани.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані, вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

30 липня 2015 року ОСОБА_1, за наявності у порядку денному питання щодо переважного права на залишення на роботі її батька, не заявила генеральному директору, іншим членам Комісії про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

31 липня 2015 року за існування реального конфлікту інтересів, достовірно знаючи, що на засіданні Комісії вирішується питання стосовно звільнення/переведення її батька, позивач повторно прийняла участь у роботі Комісії та була відсторонена з ініціативи інших членів Комісії.

З моменту, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про розгляд Комісією питання стосовно її батька, вона перебувала у ситуації потенційного конфлікту інтересів. Участь позивача у засіданні комісії є реальним конфліктом інтересів.

Службову записку від 30 липня 2015 року ОСОБА_1 направила адміністрації підприємства після відсторонення її від роботи в Комісії.

Врахувавши наведені обставини та давши їм належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не виконала покладений на неї Законом України «Про запобігання корупції» обов'язок щодо вжиття заходів до негайного врегулювання конфлікту інтересів.

Законом України «Про запобігання корупції» дії ОСОБА_1 віднесені до правопорушення, пов'язаного з корупцією, яке не містить ознак корупції, але порушує встановлені Законом вимоги, заборони та обмеження, вчиненні особою - суб'єктом, на якого поширюється дія Закону.

Згідно з частиною першою статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, які їх вчинили, притягуються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Встановивши у діях ОСОБА_1 правопорушення, пов'язане з корупцією, але яке не містить ознак корупції, керівник підприємства, з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України, правомірно наклав на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що за порушення вимог щодо повідомлення про конфлікт інтересів може настати лише адміністративна, а не дисциплінарна відповідальність. Однак ці доводи є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов'язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльності, пов'язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Таким чином, притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог законодавства щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів може здійснюватися незалежно від притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, обґрунтовуючи вказані доводи, заявник посилалася на норми Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», однак зазначений закон на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність.

Доводи ОСОБА_1 про те, що діяльність колегіальних органів, які носять консультативно-дорадчий характер і не мають безпосереднього впливу на прийняття правового рішення, у контексті наявності конфлікту інтересів не розглядаються, не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.

Твердження заявника про те, що вказана норма поширюється лише на колегіальні органи, які вправі приймати рішення, що породжують певні правові наслідки для окремих осіб чи невизначеного кола осіб, та не стосується діяльності інших колегіальних органів, які носять консультативно-дорадчий характер, не обґрунтоване посиланням на відповідні нормативно-правові акти.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що рішенням Комісії визначаються працівники, які при звільненні мають переважне право на залишення на роботі, такі рішення враховуються керівництвом підприємства та впливають на прийняття правового акту.

Наказом генерального директора підприємства від 14 вересня 2015 року № 254-вк за невиконання вимог антикорупційного законодавства начальнику ВОПтаЗ ОСОБА_1 було вдруге оголошено догану та ухвалено не виплачувати премію за результатами роботи за серпень 2015 року.

Підставою для цього стали такі обставини.

03 серпня 2015 року ОСОБА_1 при виконанні службових повноважень була письмово погоджена заява провідного юрисконсульта-керівника юридичної групи підприємства ОСОБА_4 (який є чоловіком позивача) про його переведення на посаду начальника БС ВЛЯСС.

У заяві про переведення міститься розділ «Погодження переведення», який заповнюється службовими особами ВОПтаЗ. До цього розділу вноситься інформація про умови переведення, посаду, умови праці, графік роботи, систему оплати праці та оклад за новою посадою. При перевірці заяви працівником ВОПтаЗ ОСОБА_6 внесено інформацію про схему посадового окладу, та вказано, що вона відповідає 13 ступеню схеми посадових окладів. З такою інформацією про посадовий оклад заява була завізована начальником ВОПтаЗ ОСОБА_1 та передана керівнику підприємства для видання наказу про переведення ОСОБА_4 на нову посаду.

Службовою перевіркою на підприємстві встановлено, що на день погодження заяви посадовий оклад начальника БС ВЛЯСС відповідав 12 ступеню схеми посадових окладів, а зміна у схемі ступеню посадового окладу на 13 погоджена ОСОБА_1 з перевищенням службових повноважень.

Внаслідок незаконно внесених змін у схему посадових окладів відносно начальника БС ВЛЯСС відбулося підвищення розміру посадового окладу чоловіка позивача при переведені на вказану посаду.

Враховуючи, що внесення змін стосується переведення на вказану посаду чоловіка ОСОБА_1, остання порушила вимоги статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», якою особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Таким чином, під час погодження наказу про переведення ОСОБА_4 на посаду начальника БС ВЛЯСС ОСОБА_1 мала приватний інтерес (сімейні стосунки з ОСОБА_4) у сфері, в якій вона виконує службові повноваження (контроль за правильністю застосування посадових окладів), який вплинув на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, що відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції» є конфліктом інтересів.

Висновки суду апеляційної інстанції про те, що керівництво підприємства обґрунтовано притягнуло ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, є правильними, оскільки її дії містять ознаки приватного інтересу та пов'язаного з корупцією правопорушення. Застосування дисциплінарного стягнення узгоджується з вимогами вищенаведеної частини другої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції».

Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відхиляє доводи заявника про те, що вона не порушувала трудового законодавства під час візування заяви свого чоловіка і діяла відповідно до посадової інструкції, оскільки будь-яких заходів з недопущення виникнення конфлікту інтересів та його врегулювання вона не вжила. Повідомлення про виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів під час погодження ОСОБА_1 наказу про переведення її чоловіка ОСОБА_4 з підвищенням окладу за посадою, на яку він переводився, від позивача не надходило.

Пунктом 2.50 посадової інструкції начальника ВОПтаЗ встановлено обов'язок дотримуватися вимог та обмежень, визначених антикорупційним законодавством, нормативними документами, виробничою та організаційно-розпорядчою документацією з цих питань ДП «НАЕК «Енергоатом» та ВП АЕМ.

При накладенні дисциплінарних стягнень відповідачем дотримані вимоги статей 147-149 КЗпП України про порядок та строки притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 316 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скаргизводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права. Тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційний суд Запорізької області рішенням від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний
Г. І. Усик