13.07.2018 Справа № 756/5669/17
№2/756/1002/18
№756/5669/17-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Тітова М.Ю.

за участю секретаря Лісовенка О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права особистої приватної власності. Свої вимоги обгрунтовує наступним, а саме у жовтні 2009 року він та ОСОБА_5 познайомились за допомогою шлюбного агентства «Marriage by Natali» з метою створення сім'ї. Протягом декількох місяців зустрічались у м. Києві. За цей час у них виникли романтичні почуття та стосунки. З огляду на це, він вирішив переїхати до України, за для того щоб проживати разом із відповідачем та у подальшому одружитись. У березні 2010 року він розпочав процедуру продажу свого будинку у м. Мельбурн (Австралія) і разом із відповідачем почав шукати нерухомість у м. Києві для спільно проживання. У травні вони разом спільно подорожували та заручились в Італії 13.05.2010 р. Так як процедура продажу нерухомості в Австралії проводиться у декілька етапів, то у квітні 2010 року він перерахував відповідачу завдаток, отриманий ним при продажу будинку у розмірі 25000,00 дол. США. 28.05.2010 р. він перерахував банківським переказом на користь відповідача основну частину коштів від продажу будинку в Австралії - 209293,11 дол. США. Вищевказані кошти мали бути витрачені для придбання квартири в м. Києві для спільного проживання заручених. Відповідач, враховуючи юридичну його необізнаність в українському законодавстві, повідомила, що іноземці в Україні не можуть мати на праві власності нерухоме майно, а отже квартира, має бути зареєстрована на її ім'я. 01.06.2010 р. відповідач за рахунок частини коштів переказаних ним придбала трьохкімнатну квартиру загальною площею 95,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_18 вартістю 160000,00 дол. США. Таким чином, між ними виникли відносини, які притаманні сім'ї та подружжю. Зважаючи на той факт, що він є моряком дальнього плавання остійно не проживав разом із відповідачем, але в силу норм ст.ст. 55, 75 СК України: дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Тому кожного місяця він перераховував зі своєї заробітної плати на утримання відповідача грошові кошти у розмірі 2000,00 дол. США. Таким чином, за час фактичного проживання однією сім'єю, він перерахував для матеріальної підтримки відповідача не менше ніж 140000,00 дол. США. Також протягом 2009-2016 років вони разом спільно проводили час, вели спільне господарство, будували спільні плани на майбутнє та багато подорожували світом. З вересня 2011 року вони на час його перебування в Україні, проживали та були зареєстровані у АДРЕСА_11 (оскільки з моменту придбання до вказаного часу проводили ремонт), придбаній за кошти останнього. Проте на початку 2016 року, спільне життя розладналось, почали виникати непорозуміння та сварки, спільне проживання стало неможливим. Як згодом стало відомо, відповідач на залишок коштів, переказаних ним придбала ще дві квартири в м. Києві, а також автомобіль: -АДРЕСА_1 загальною площею 32,50 кв.м.; - АДРЕСА_2, загальною площею 48,80 кв.м.; - Citroen C1, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. У квітні 2016 року dідповідач остаточно розірвала стосунки та припинила спілкування із ним, надіславши СМС-повідомлення. З цього часу вона на зв'язок не виходила, на електронні листи не відповідала. Дані обставини свідчать про те, що в діях ОСОБА_5 наявне звичайне «розкручування» на кошти іноземців, корисливість та введення в оману останніх, щодо бажання створення сім'ї. Факт корисливих дій відповідача, підтверджується також тим, що остання до знайомства із ним була у стосунках з громадянином США ОСОБА_9, який також всіляко матеріально її забезпечував, проте якого згодом покинула та переїхала до Англії де одружилась з громадянином Великої Британії ОСОБА_5 28.09.2007р., а розлучилась 31.03.2009р. Зважаючи на те, що вищевказане майно належить відповідачу, проте було придбано за рахунок його особистих коштів та під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а відповідач не бажає розподілити вищевказане майно та добровільно вирішити спір, він змушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

Просив суд відповідно до ст. 3, ст. 57, галви 8 Сімейного кодексу України визнати факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 13.05.2010р. по 30.04.2016р. та визнати об'єктами його особистої приватної власності: - квартиру АДРЕСА_14; - квартиру АДРЕСА_12; -квартиру АДРЕСА_13;?- автомобіль Citroen C1, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

У судовому засіданні позивач та представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, суду пояснили, що при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно. За відсутності такої ознаки фактичних зобних відносин як постійне спільне проживання чоловіка та жінки для встановлення наявності фактичних шлюбних відносин не є достатнім лише доведення фактів постійного листування, обміну фотокартками, обговорення питань майбутнього спільного проживання, періодичних відвідин одне одного тощо. Отже, якщо сторони не проживали разом на період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення ст. 74 СК на ці правовідносини не поширюється. Таким чином, доводи позивача про те, що вони з відповідачем знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, хоча разом не проживали з поважних причин, і на ці правовідносини розповсюджується дія ч. 2 ст. З та 74 СК України є помилковим навіть за наявності спільних фотографій, відвідин одне одного тощо. Посилання позивача на те, що останній перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах починаючи з травня 2010 року по квітень 2016 та зумовлене цим твердження що між сторонами спору склалися усталені відносини, що притаманні подружжю не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та не підтверджені належними та допустимими доказами. Надані позивачем докази не підтверджують той факт, що сторони у період з 13.05.2010 р. по 30.04.2016 р. проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Факти відвідин одне одного аж ніяк не можуть свідчити про існування між ними відносин притаманних подружжю. Більше того, як зазначає представник позивача в позовній заяві, позивач та відповідач ніколи не проживали разом, що, в свою чергу, унеможливлювало ведення спільного побуту, а також існування спільного бюджету. Твердження позивача про те, що він був зареєстрований у квартирі відповідача не відповідають дійсності. Відповідач дійсно придбала трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Вартість вказаної квартири склала 1426518 грн. вказані кошти готівкою були передані відповідачем продавцю за договором. Однак, вказана квартира була придбана за рахунок коштів одержаних у позику, а також вилучених від продажу належного їй на праві особистої приватної власності рухомого та нерухомого майна (належних їй після смерті матері квартири та коштовностей). В подальшому вона за рахунок продажу свого майна, а також одержаних у позику коштів придбала квартиру в АДРЕСА_3; квартиру в АДРЕСА_4; автомобіль марки Citroen C1, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. В свою чергу, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що саме за кошти вилучені позивачем від продажу належного йому будинку, відповідачем були придбані спірні квартири, а також той факт, що вони, як подружжя, мали намір інвестувати у нерухомість для подальшого зживання в ньому. Більше того, вказані доводи позивача спростовуються наданими доказами, а саме банківською випискою від 28.05.2010р. Зокрема, зі змісту вказаної банківської писки вбачається, що кошти в сумі 209293,11 дол. США були перераховані позивачем як подарунок відповідачу, даний переказ не пов'язаний із інвестиційною діяльністю. В матеріалах справи відсутні докази того, що саме позивач перерахував свого банківського рахунку кошти на купівлю квартири АДРЕСА_2. Більше того, дані про дату, ціну та умови продажу, на які посилається возивач в позовній заяві, не збігаються із реальними умовами договорів купівлі-продажу спірного майна. Голослівними та нічим не підтвердженими є твердження позивача про те, що останній зі своєї заробітної плати для матеріальної підтримки відповідача перерахував не менше 140000 дол. США.

Треті особи про місце та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Позивач є громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. З паспорта моряка виданого 23.04.2013 року в Джорж Тауні Кайманові острови вбачається, що його теперішня адреса проживання: Україна, АДРЕСА_5, а до цього він проживав за адресою: АДРЕСА_15.

20.03.2010 року позивачем продано свій будинок (АДРЕСА_16) за 677000 доларів США та 28.05.2010 року перераховано на ім'я відповідача 209293.11 доларів США із зазначенням: «Як приватний платник це подарунок ОСОБА_5. Грошовий переказ не пов'язаний з інвестиційною діяльністю».

Зі інформацією Державної прикордонної служби України перебував на території України в наступні періоди: з 01.02.2013 року по 02.04.2013 року, з 26.04.2015 року по 29.04.2015 року, з 09.05.2015 року по 11.05.2015 року, з 08.02.2016 року по 08.02.2016 року, з 22.08.2016 року по 24.08.2016 року, з 05.10.2016 року по 12.10.2016 року.

Також, позивачем надано листа від 23.09.2012 року як доказ бронювання відповідачем 7 ночей у готелі Альберго Кефаро в Генуї, Італії на ім'я позивача та відповідача з 04.10.2012 року по 11.10.2012 року.

01.06.2010 року ОСОБА_5 придбано квартиру АДРЕСА_6 за 1426518 грн., що згідно курсу НБУ на день підписання договору еквівалентно 180000 доларів США.

07.08.2010 року відповідачем придбано квартиру АДРЕСА_7 за 552363 грн., що згідно курсу НБУ на день підписання договору складало 70000 доларів США.

10.08.2011 року ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_8 за 478248 грн., що згідно курсу НБУ на день підписання договору еквівалентно 60000 доларів США.

25.05.2014 року за ОСОБА_5 зареєстровано автомобіль марки Citroen C1, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 з 04.08.2017 року по 09.06.2017 року, позивач за цією адресою не був зареєстрований.

За інформацією ФОП «ОСОБА_21» громадянин Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, звертався до шлюбної агенції «Marriage By Natali» або ФОП «ОСОБА_21» з приводу надання йому інформаційно-консультаційних послуг, перекладацьких послуг та послуг знайомства. Громадянка ОСОБА_5, на той час, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4, зверталася до шлюбної агенції «Marriage By Natali» або ФОП «ОСОБА_21» з приводу надання йому інформаційно-консультаційних послуг, перекладацьких послуг та послуг знайомства.

Представником позивача надано суду аудіозапис розмови, яка відбулася між позивачем та відповідачем у 2016 році, з відповідною роздруківкою, за поясненнями позивача він особисто записував розмову з метою доведення факту їх проживання однією сім'єю.

Також, постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві від 26.10.2017 року визнано ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0009362 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме нібито в період часу з 2010 року по квітень 2016 року ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, що належать позивачу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.03.2018 року цивільну справу за заявою ОСОБА_17, заінтересована особа: ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що він є рідним братом ОСОБА_5, з позивачем він не знайомий, його сестра працює перекладачем. Після одруження з ОСОБА_5 вона більше одружуватися з іноземцем не хотіла. З 2010 року цивільним чоловіком сестри був ОСОБА_19, вони жили разом, той її забезпечував, зустрічалися на сімейних святах. ОСОБА_20 позичав гроші сестрі на придбання квартир.

Свідок ОСОБА_20 суду повідомив, що є другом сім'ї відповідача, він вважає її хрещеною, ОСОБА_5 надавали послуги перекладача ОСОБА_4, про їх сексуальні стосунки йому нічого невідомо. Він знає раніше вона була одружена з ОСОБА_5. Жила з ОСОБА_17. Він позичав їй грошові кошти на придбання нерухомого майна.

Крім того, суд не приймає уваги в якості доказів фотокартки, які були надані позивачем, оскільки невідомо ким, коли та з якою метою зроблені ці фотокартки, хто зображений на фотокартках.

Згідно ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

За ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Суд враховує, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних стосунках, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити саме факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За таких обставин, аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони проживали однією сім'єю, насамперед виходячи з часу перебування позивача на території України. Факт переказу грошових коштів, спілкування сторін, спільний відпочинок не може свідчити про їх проживання однією сім'єю. Позивач зазначив лише обставини придбання однієї квартири, в той час як про обставини придбання інших квартир та автомобіля йому нічого невідомо.

Також позивачем надано доказ лише одного переказу грошових коштів на суму 209293.11 доларів США, а тому його пояснення стосовно утримання ним відповідачу на протязі спірного періоду нічим непідтверджені.

Таким чином, враховуючи, що відсутні підстави вважати, що сторони проживали однією сім'єю, а тому і у визнанні за позивачем права особистої приватної власності також необхідно відмовити.

На думку суду, позивач може захистити своє право в порядку передбаченому ст. 1212 ЦК України шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, суд враховує те, що порушена кримінальна справа свідчить про те, що позивач вважає, що ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами.

Інші докази жодним чином не спростовують висновки суду.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23, 28, 33, 34, 76-113, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (гр-н Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії) до ОСОБА_5 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9, ідентифікаційний код НОМЕР_2), третя особи: ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10, ідентифікаційний код НОМЕР_3), ОСОБА_7 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9), ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_17), про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права особистої приватної власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 13.07.2018 року.

Суддя М.Ю. Тітов