Єдиний унікальний номер 233/501/18 Номер провадження 22-ц/775/1174/2018
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д, Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Бахмуті цивільну справу №233/501/18

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 червня 2018 року,

(суддя -Панова Т.Л., рішення ухвалене у м. Дружківка Донецької області, повний текст рішення складено 04 червня 2018 року),

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом та просила збільшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2015 року з ОСОБА_3 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 2014 року народження, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на зміни, яки у травні 2017 року були внесені до Сімейного Кодексу України і відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 червня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 2014 року народження, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своєї позиції апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також порушення принципу змагальності сторін. На думку позивача, вона має право вимагати збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв'язку із внесенням змін до сімейного законодавства. Також, ОСОБА_2 наголошує на тому, що у відповідача не має інших дітей, окрім ОСОБА_4 та непрацездатної дружини або батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У ч.13 ст. 7 ЦПК України встановлено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того слід зазначити, що позивач в апеляційній скарзі не заперечувала проти розгляду справи за її відсутністю та без участі відповідача.

Враховуючи викладене, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 жовтня 2015року до досягнення дитиною повноліття.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. При цьому зміна законодавства у частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У частині 2 цієї статті зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір відсотків було встановлено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, а до цього він дорівнював 30 відсоткам.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що позивач фактично ставить питання не про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання її малолітнього сина, а про приведення їх розміру у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ.

При цьому слід зазначити, що у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз'яснено, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Що ж стосується посилань позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також принципу змагальності, то судом апеляційної інстанції таких порушень не встановлено. Крім того, судом повно та всебічно досліджені всі докази надані сторонами у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак апелянт не надала доказів, які б давали підстави вважати, що матеріальний стан відповідача змінився та його доходи є значно вищими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених у підпунктах а)-г) пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України .

Судді: