Єдиний унікальний номер: 448/773/16-ц
Провадження № 2/448/13/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30.05.2018 року м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не зявився;

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 міська рада не зявився,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області, третя особа відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області, про зміну рішення органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є власником нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі №14 по вул. Галицькій в м. Мостиська Львівської області, яка була придбана у ТОВ «Галключ».

Вказує, що земельна ділянка, на якій знаходиться вищевказана нежитлова будівля, перебуває у користуванні ТОВ «Галключ» на підставі Державного акта на право постійного користування землею ІІ-ЛВ №002777, виданого відповідно до рішення ОСОБА_3 міської Ради народних депутатів від 29.12.1997року №326, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №127/349.

Стверджує, що відповідно до ст.120 ЗК України, ст.377 та ст.415 ЦК України право користування землею при набутті права власності на нерухоме майно, що знаходиться на цій ділянці, перейшло до нього в обсязі прав, які мав попередній землекористувач. Оскільки попередній користувач ТОВ «Галключ» мав землю в постійному користуванні то вважає, що він (позивач) також набув це право, у звязку із чим звернувся до ОСОБА_3 міської ради із відповідною заявою. Однак, рішенням ОСОБА_3 міської ради Львівської області №68 від 24.07.2014року йому відмовлено у визнанні права постійного користування на земельну ділянку площею 0,06 га для обслуговування будівлі магазину в м.Мостиська по вул.Галицькій, 14.

З огляду на наведене, просить суд змінити рішення ОСОБА_3 міської ради №68 від 24.07.2014 року в частині відмови у визнанні права постійного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою №14 по вул. Галицькій в м. Мостиська Львівської області, право користування на яку посвідчено Державним актом серії ІІ-ЛВ №002777, що зареєстровано за №127/349.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує в повному обсязі з таких підстав. Зокрема, зазначає, що так як правовідносини постійного користування регламентуються ст. 92 Земельного кодексу України, і факт належності права постійного користування попереднього власника нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м.Мостиська, вул. Галицька, 14, підтверджується державним актом, є хибним твердження позивача про можливість відчуження права постійного користування у зв'язку з переходом права власності на будівлю, оскільки ТзОВ «Галключ» було надано право постійного користування земельною ділянкою. Право постійного користування земельною ділянкою за своєю природою є відмінним від права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови, і оскільки законодавством не передбачено перехід права постійного користування від однієї особи до іншої, між ТзОВ «Галключ» та ОСОБА_3 міською радою не укладено договір про право користування чужою земельною ділянкою, згідно положень яких передбачалося б можливість передачі прав на земельну ділянку. Необґрунтованим є й застосування ст. 407 Цивільного кодексу, так як вона стосується права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), так як право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. З огляду на наведене, вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що відзив відповідача не спростовує посилань позивача на матеріальне право, зокрема на ст.ст.92, 131, 116 ЗК України, ст.ст.316, 319 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, підтримав позовні вимоги в повному обсязі з вищенаведених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд розглянути справу у його відсутності.

Представник третьої особи відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області, в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі (магазину) №14 по вул.Галицькій в м.Мостиська Львівської області, що підтверджується копією ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13476750 від 06.02.2007року (а.с.3).

Право власності на вищевказане нерухоме майно до позивача перейшло в порядку спадкування від його дружини ОСОБА_5, яка померла 12.11.2005року, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою 04.12.2006року, зареєстрованим за №2600 (а.с.18).

При цьому, дружина позивача - ОСОБА_5, яка померла 12.11.2005року, за життя набула у власність вищевказану нежитлову будівлю №14 по вул.Галицькій в м.Мостиська Львівської області на підставі Договору дарування від 08.11.2004року, укладеного між ОСОБА_4 (дарувальником) та ОСОБА_5 (обдарована).

В свою чергу, ОСОБА_4 вищевказана нежитлова будівля належала на підставі Договору купівлі-продажу від 11.12.1998року зареєстрованим за №5563, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галключ» (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем).

Земельна ділянка площею 0,06 га, на якій знаходиться вищевказана нежитлова будівля та для її обслуговування, перебуває у користуванні ТОВ «Галключ» на підставі Державного акта на право постійного користування землею ІІ-ЛВ №002777, виданого відповідно до рішення ОСОБА_3 міської Ради народних депутатів від 29.12.1997року №326, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №127/349.

У 2014 році позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 міської ради із заявою (клопотанням) щодо визнання за ним права постійного користування вищевказаною земельною ділянкою в м.Мостиська, по вул.Галицькій, 14, площею 0,06 га.

Рішенням ОСОБА_3 міської ради Львівської області №68 від 24.07.2014року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у визнанні права постійного користування на земельну ділянку площею 0,06 га для обслуговування будівлі магазину в м.Мостиська по вул.Галицькій, 14.

Вважаючи спірне рішення міської ради незаконним, позивач звернувся за захистом свого права до суду із зазначеним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли спірні відносини, пов'язані з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно. Дані правовідносини регулюються, зокрема, Конституцією України, Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 13,14 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють орган державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Пунктом 34 ч.1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до положень ч.2 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 12.10.2016 року у справі № 6-2225 цс/16, нормами ст.377 ЦК та ст.120 ЗК закріплено загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем при прийнятті рішення не було взято до уваги, що при переході права власності на нежитлову будівлю (магазин) №14 по вул.Галицькій в м.Мостиська Львівської області, до позивача ОСОБА_1 перейшло право користування земельною ділянкою під будівлею та для її обслуговування, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) ТОВ «Галключ». Отже, відповідач, приймаючи спірне рішення ОСОБА_3 міської ради №68 від 24.07.2014 року діяв необґрунтовано, тобто без урахування вищенаведених обставин, що мають значення для прийняття рішення, чим порушив права та інтереси позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

З огляду на наведені положення ЦПК України, виходячи із змісту та меж заявлених позовних вимог, які позивачем в ході розгляду даної справи не змінювалися та не уточнювалися, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зміну рішення ОСОБА_3 міської ради №68 від 24.07.2014 року в частині відмови у визнанні права постійного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою №14 по вул. Галицькій в м. Мостиська Львівської області, підлягають до задоволення в редакції, викладеній у позовній заяві.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області, третя особа відділ Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області, про зміну рішення ОСОБА_3 міської ради №68 від 24.07.2014 року в частині відмови у визнанні права постійного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою №14 по вул. Галицькій в м. Мостиська Львівської області, право користування на яку посвідчено Державним актом серії ІІ-ЛВ №002777, що зареєстровано за №127/349 - задовольнити.

Судові збір покласти на відповідача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус