Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 165/799/17

провадження № 61-23389 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області, державний реєстратор центру надання адміністративних послуг у м. Нововолинську виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області Степанюк Ольга Володимирівна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Нововолинський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 6 грудня 2017 року у складі судді Лизун Ю. В. та постанову апеляційного суду Волинської області від 2 березня 2018 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, державного реєстратора центру надання адміністративних послуг у м. Нововолинську виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області Степанюк О. В., ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Нововолинського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними, скасування реєстрації речового права та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2, а ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

12 червня 2012 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області, що набрало законної сили, визнано частково недійсним розпорядження органу приватизації житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради Волинської області від 3 вересня 2008 року № 255, а саме у частині приватизації та включення до загальної площі квартири АДРЕСА_1 сходової клітини площею 7,8 кв. м, яка призначена для входу до квартири АДРЕСА_1. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 3 вересня 2008 року на квартиру АДРЕСА_1 у частині права власності ОСОБА_8, яка відчужила вказану квартиру відповідачам, на сходову клітину площею 7,8 кв. м. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 травня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у частині визначення загальної площі квартири у розмірі 76,1 кв. м, замість вірної площі 68,3 кв. м. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкоди власникам квартир у цьому будинку у користуванні сходовою клітиною площею 7,8 кв. м, яка призначена, у тому числі, для користування житловим приміщенням - горищем у зазначеному будинку.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 30 квітня 2013 року, з урахуванням рішення апеляційного суду Волинської області від 9 січня 2014 року, її зобов'язано, у тому числі за свій рахунок знести металеву драбину, що веде на горище, яка змонтована на фасадній частині вздовж стіни житлової кімнати ОСОБА_7, демонтувати на фронтовій частині фасаду металеві двері та вікно з влаштуванням цегляної кладки, а ОСОБА_7 зобов'язано усунути їй перешкоди у користуванні горищем зазначеного будинку.

Проте ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2012 року не виконують, відповідних документів до державного реєстратора про скасування реєстрації права власності у цій частині не подають та не внесено змін до правовстановлюючих документів, унаслідок чого вона позбавлена можливості користуватися, як співвласник спірного житлового будинку, сходовою клітиною, що веде на горище та у підвальне приміщення.

На її звернення про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор відмовила, не обґрунтувавши причин.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просила суд визнати зазначені дії державного реєстратора неправомірними, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на сходову клітину площею 7,8 кв. м, яка призначена для входу до квартири АДРЕСА_1; зобов'язати державного реєстратора внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також просила визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо оформлення та подання необхідних документів до державного реєстратора про внесення змін до правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 згідно з рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2012 року; зобов'язати їх вчинити відповідні дії, визнати неправомірними дії державного виконавця Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо відмови виконати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2012 року та зобов'язати виконати це судове рішення на підставі виконавчих листів Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2012 року.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 6 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію речового права ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на сходову клітину площею 7,8 кв. м, яка визначена у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 від 20 травня 2009 року, як коридор - 1 площею 5,6 кв. м і сходова - 2 площею 2,2 кв. м. Зобов'язано центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 24 січня 2017 року позивачка звернулася до державного реєстратора з заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2012 року, проте 27 січня 2017 року державний реєстратор відмовила їй у вчиненні таких дій, оскільки з заявою звернулась неналежна особа. Тому слід скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на спірну сходову клітину, розташовану у будинку, співвласником якого є позивачка, та зобов'язати Центр надання адміністративних послуг у м. Нововолинську виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Строк позовної давності позивачкою не пропущено, оскільки вона дізналась про порушення її прав з моменту відмови державного реєстратора внести зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою апеляційного суду Волинської області від 2 березня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволена частково, рішення суду у частині задоволення позову та розподілу судових витрат скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у частині відомостей про складові частини та загальну площу об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, виключивши зі складових частин квартири приміщення коридору - 1 площею 5,6 кв. м і сходової - 2 площею 2,2 кв. м та зазначивши загальну площу квартири АДРЕСА_1 68,3 кв. м замість 76,1 кв. м. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що об'єктом реєстрації речового права є квартира АДРЕСА_1, власниками якої є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а не складові частини цієї квартири. Безпідставно зобов'язано Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області - юридичну особу, яка не була залучена до участі у справі, до якої позивачем вимоги не заявлялись. Позивачка дізналась про порушення свого права з моменту відмови державним реєстратором внести зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому нею строк позовної давності не пропущено. Таким чином, слід внести зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у частині відомостей про складові частини та загальну площу спірного нерухомого майна, що узгоджується зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 38, 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» саме власник майна може звернутися з відповідним позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за іншою особою, а у ОСОБА_3 такого права власності на спірне нерухоме майно немає. Вимога позивачки про скасування рішення про державну реєстрацію права власності чи внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно може бути підставою для звернення з окремим позовом лише у разі відмови реєстраційної служби внести зміни до відповідного реєстру, після звернення належної особи. І навіть у такому випадку зміни до реєстрів вносяться державним реєстратором на підставі рішення суду, а не самим судом.

У частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову до власників суміжної квартири та інших вимог судові рішення не оскаржуються, тому у Верховного Суду немає правових підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги.

У червні 2018 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, вона є співвласником спірного житлового будинку, рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у добровільному порядку виконано не було, тому вона мала право на звернення до суду з цим позовом.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2, а ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

12 червня 2012 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області, що набрало законної сили, визнано частково недійсним розпорядження органу приватизації житлово-комунального об'єднання Нововолинської міської ради Волинської області від 3 вересня 2008 року № 255, а саме у частині приватизації та включення до загальної площі квартири АДРЕСА_1 сходової клітини площею 7,8 кв. м, яка призначена для входу до квартири АДРЕСА_1. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 3 вересня 2008 року на квартиру АДРЕСА_1 у частині права власності ОСОБА_8, яка відчужила вказану квартиру відповідачам, на сходову клітину площею 7,8 кв. м. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 травня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у частині визначення загальної площі квартири у розмірі 76,1 кв. м, замість вірної - 68,3 кв. м. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити перешкоди власникам квартир у цьому будинку у користуванні сходовою клітиною площею 7,8 кв. м, яка призначена у тому числі для користування житловим приміщенням - горищем у зазначеному будинку.

Зазначене судове рішення виконано не було.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 30 квітня 2013 року, з урахуванням рішення апеляційного суду Волинської області від 9 січня 2014 року, зобов'язано ОСОБА_3, у тому числі за свій рахунок знести металеву драбину, що веде на горище, яка змонтована на фасадній частині вздовж стіни житлової кімнати ОСОБА_7, демонтувати на фронтовій частині фасаду металеві двері та вікно з влаштуванням цегляної кладки, а ОСОБА_7 зобов'язано усунути ОСОБА_3перешкоди у користуванні горищем будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 вказувала про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2012 року не виконують, відповідних документів до державного реєстратора про скасування реєстрації права власності у цій частині не подають. У зв'язку з цим вона звернулась до суду.

Отже, спір з державним реєстратором пов'язаний з реєстрацією майнових прав, випливає із захисту права власності, тому підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У статті 18 та частині першій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб'єкта управління об'єктами державної власності, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

Заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, в яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав (пункт 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Інший правонабувач - орендар, суб'єкт іншого права, похідного від права власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно із цим Законом) (пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що зміни до Державного реєстру вносить державний реєстратор на підставі рішення суду, а не суд.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону не звернули уваги на те, що право на звернення з відповідним позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності має саме власник такого майна. Позивач не є ні власником майна, ні іншим правонабувачем.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов'язків співвласників, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Отже, зазначене неподільне майно будинку повинно перебувати в оперативному віданні, розпорядженні співвласників будинку і є самостійною підставою для здійснення реєстрації речового права за балансоутримувачем та відповідно підставою внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Ураховуючи викладене, суди у порушення зазначених вище положень закону не врахували, що заявлені позивачкою вимоги, а саме про державну реєстрацію права власності чи внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно може бути підставою для звернення з окремим позовом лише у разі відмови реєстраційної служби внести такі зміни до відповідного реєстру, після звернення належної особи.

При цьому згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене свідчить про те, що на підставі рішення суду державний реєстратор вчиняє відповідні реєстраційні дії згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а суд не має права привласнювати функції, на вчинення яких немає повноважень.

Крім того, колегія суддів зазначає й те, що наявне рішення суду, при примусовому виконання якого вказані дії, про що заявлено позовні вимоги, повинні були вчинятись.

Також колегія суддів зазначає, що позивачка не позбавлена права захистити своє порушене право, у разі його доведення, іншим передбаченим законом способом.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню 960 (дев'ятсот шістдесят) грн на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги та 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання нею касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 6 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 2 березня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, державного реєстратора центру надання адміністративних послуг у м. Нововолинську виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області СтепанюкОльги Володимирівни, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Нововолинського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними, скасування реєстрації речового права та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 960 (дев'ятсот шістдесят) грн на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги та 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання нею касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк