ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року

м.Суми

Справа №575/250/18

Номер провадження 22-ц/788/1221/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 31 травня 2018 року в складі судді Савєльєвої А.І., ухвалене у смт. Велика Писарівка,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 1 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, в зв'язку із чим станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість у сумі 59631 грн 72 коп., яка складається з наступного: 1353грн. 38коп. заборгованість за кредитом; 50598 грн 31коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4602 грн 33 коп. - заборгованість по пені та комісії; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 2827 грн 70 коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 31 травня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 квітня 2008 року в сумі 2254 грн. 85 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок повернення сплаченого судового збору 66 грн 63 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пені, штрафів та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідно до кредитного договору відповідачем не спростований. Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір надання банківських послуг, який є чинним і відповідачем не оспорювався, тому стягнення процентів за обліковою ставкою НБУ та відмова у стягненні пені, комісії та штрафів є неправомірними.

Рішення суду не оскаржується у частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (після зміни прізвища - ОСОБА_2) укладено кредитний договір, шляхом підписання Заяви про надання банківських послуг та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.7,8), за умовами яких відповідач отримала кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2017 року становить 59631 грн. 72 коп., яка складається з наступного: 1353грн. 38 коп. заборгованість за кредитом; 50598 грн. 31 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4602 грн. 33 коп. - заборгованість по пені та комісії; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 2827 грн. 70 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивоване тим, що Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи, всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України, відповідачем не підписані, їх оригінали відповідачу передані не були, а тому не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Тому суд вважав, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по пені та комісії, штрафів задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача відповідних зобов'язань. Розмір процентів суд обрахував, виходячи з положень ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України рівні облікової ставки НБУ, з 27 грудня 2013 року, тобто після сплати останнього платежу.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

За нормами ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_2, підписуючи анкету-заяву, була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка визначає істотні умови надання кредиту: відсоткову ставку, за користування кредитними коштами, розмір та строк щомісячних платежів, розмір пені та штрафу за порушення умов договору, які разом складають договір приєднання.

Проте, суд першої інстанції вказавши, що банком не доведено, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, які були приєднані до позовної заяви, була ознайомлена відповідач, не встановив наявність Умов та правил в іншій редакції та не врахував, що відповідач погодилась з умовами кредитування, підписавши Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.8).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач укладення кредитного договору не оспорювала, а з розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що вона частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто погоджувалася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Таким чином, у порушення вимог статей 89, 263-264 ЦПК України, суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не надав належної правової оцінки поданим ним доказам та дійшовши передчасного висновку про стягнення процентів виходячи з облікової ставки НБУ та відмову в стягненні штрафів, який ґрунтується на припущеннях, що заборонено в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

В матеріалах справи наявні докази, надані позивачем до суду першої інстанції вже після ухвалення рішення, які не були досліджені судом в ході розгляду справи, проте містять відомості про істотні умови договору, укладеного сторонами та мають суттєве значення для правильного вирішення спору, тому з метою справедливого неупередженого розгляду справи та ефективного захисту порушеного права на виконання завдання цивільного судочинства апеляційний суд вважає за необхідне врахувати при розгляді апеляційної скарги надані позивачем документи (виписки по рахунку, довідку про видачу кредитних карток та строк їх дії, накази банку, витяги з програмного комплексу про направлення СМС-повідомлень) (а.с. 72-89).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що початкова узгоджена сторонами відсоткова ставка за користування кредитними коштами становила 36% річних, з 01 січня 2013 року відсоткова була зменшена банком до 30 % річних.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за процентами, обрахованими із процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%, суд правильно зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не довів, що підвищення відсоткової ставки було проведено з дотриманням вимог цивільного законодавства.

Згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості не надав; як і не надав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його зі зміною розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України, якою передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Суд установив, що ПАТ КБ « ПриватБанк» не довів факт вручення повідомлення про зміну умов кредитного договору адресатові під розписку. Після зміни процентної ставки ОСОБА_2 дій, які б свідчили про прийняття пропозиції кредитора, не вчиняла.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Отже, установивши, що розмір процентів 34,80%, 43,20% не передбачений договором, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, розмір яких визначений на рівні процентної ставки 34,80%, 43,20%.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 901грн. 47 коп., який визначений з 27 грудня 2013 року на рівні облікової ставки Національного банку України, суд першої інстанції повно і всебічно не з'ясував обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняла дії (вносила кошти на погашення заборгованості), що свідчать про згоду із процентною ставкою 30,00%.

З огляду на ту обставину, що строк дії кредитної картки, наданої відповідачу відповідно до умов договору, - листопад 2015 року (а.с. 89), а сторонами узгоджений термін дії кредитного договору, який відповідає строку дії картки, суд апеляційної інстанції визначає розмір заборгованості за процентами виходячи зі ставки 30 % річних за період з 01 вересня 2014 року (дата підвищення банком процентної ставки до 34,80% річних) по 30 листопада 2015 року (термін повернення кредиту та дата закінчення строку дії картки), що підлягають стягненню з відповідача і становить 514 грн. 28 коп. (1353 грн. 38 коп. х 30% х 456 днів : 360 = 514 грн. 28 коп.).

До цієї суми слід додати заборгованість за процентами, яка була нарахована банком по ставці 30 % до 01 вересня 2014 року в розмірі 688 грн. 18 коп.

Таким чином, заборгованість зі сплати процентів, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1202 грн. 46 коп. (688 грн. 18 коп. + 514 грн. 28 коп.).

В частині вимог позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими відповідно до умов договору, за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року, варто зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тобто, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи, що сторони погодили, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, а саме по листопад 2015 року включно, апеляційний суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вказане, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, тобто, з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені і комісії, штрафів (фіксованої частини та процентної складової), апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в цій частині, оскільки ним не було враховано тієї обставини, що сторони договору, крім іншого, дійшли згоди про умови застосування заходів цивільно-правової відповідальності у випадку порушення позичальником умов договору, що підтверджується Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку підписала відповідач (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за договором. Порядок нарахування визначений у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за яким пеня складається з суми пені(1) та пені (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн./2 $ на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн./10$.

У той самий час, цією ж довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 8).

Отже, кредитним договором передбачена подвійна юридична відповідальність у вигляді пені та штрафу за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін стягує з боржника штраф, який складається з фіксованої частини 250 грн. та процентної складової 127 грн. 79 коп. (1353 грн. 38 коп. (тіло кредиту) + 1202 грн. 46 коп. (відсотки за користування кредитом)) х 5%).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках і відмови у стягненні штрафів з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що із ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 1202 грн. 46 коп.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 127 грн. 79 коп., з вирішенням питання про розподіл судових витрат. В іншій оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 2933грн. 63 коп. (враховуючи 1353 грн. 38 коп. заборгованості за кредитом, розмір якої позивачем не оскаржується).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають компенсації судові витрати в розмірі 86 грн. 69 коп. понесені у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції та судові витрати у розмірі 31 грн. 19 коп. понесені у зв'язку з за переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 31 травня 2018 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами і відмови у стягненні штрафів, змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсотках та штрафів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ) заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 1202 грн. 46 коп.; штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процентна складова) 127 грн. 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ) компенсацію судових витрат у розмірі 86 грн. 69 коп., понесених у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції 31 грн. 19 коп. судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

С.С. Ткачук