Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/3489/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Прінь І.П.
Номер провадження 22-ц/778/569/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном, зобов'язання надати доступ до приміщень для володіння і користування, зобов'язання в подальшому не чинити перешкод у праві володіння і користування приміщеннями, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном, зобов'язання надати доступ до приміщень для володіння і користування, зобов'язання в подальшому не чинити перешкод у праві володіння і користування приміщеннями.

В позові позивач зазначала, що їй та відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить нежитлова будівля готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розташована у АДРЕСА_1, по 1/3 частці кожному. Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 259,0 кв.м., яка належить на праві приватної власності третій особі ОСОБА_7

З 2007 року позивач орендувала у відповідачів 2/3 частини готелю, в якому здійснювала підприємницьку діяльність. У травні 2013 року через розбіжності сторони прийняли спільне рішення про продаж готелю. Проте 13.07.2013 року відповідачі раптово приїхали у м. Бердянськ, поселились у готелі, злочинним шляхом змусили позивача залишити готель, позбавили її можливості займатись підприємницькою діяльністю в готелі, в тому числі навіть у належній їй на праві приватної власності 1/3 частині готелю, незаконно заволоділи всім її майном, заволоділи бухгалтерськими, податковими, іншими документами, печаткою Приватного підприємця. Тобто, в порушення вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України відповідачі протиправно обмежили її у здійсненні права власності

У грудні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення порядку користування нежитловою будівлею. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року було визначено порядок користування нежитловою будівлею, розташованою у АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з другої сторони.

Після отримання рішення суду вона 29.05.2015 року та 02.06.2015 року зверталася до відповідачів для вирішення питання про добровільне виконання рішення суду про визначення порядку користування нежитловою будівлею. Але відповідачі відмовилися впускати її до будівлі і видати ключі від приміщень, які були виділені їй у користування за рішенням суду.

У червні 2015 року відповідачі звернулися до прокурора Запорізької області, прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури, начальника Головного управління МВС України в Запорізькій області, начальника Бердянського МВ ГУ МВС України, начальника управління СБУ в Запорізькій області з наклепницькою заявою про те, що вона з невстановленими особами, погрожуючи застосуванням фізичного примусу у приміщенні готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» висловлювали незаконні вимоги щодо надання незаконного доступу до приміщень, що не відповідає дійсності.

Рішення суду від 09.10.2014 року остаточно набрало законної сили 19.11.2015 року.

У березні 2016 року позивачу стало відомо, що 23.07.2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали договір оренди нерухомого майна єдиного майнового комплексу з ОСОБА_6, з правом користування земельними ділянками, які прилягають до готелю, які за актом передачі-приймання від 23.07.2013 року передали останній весь готель «ІНФОРМАЦІЯ_1», без згоди власника земельної ділянки ОСОБА_7, та без згоди позивача - власника 1/3 частини готелю.

Оскільки відповідачі чинять їй перешкоди у здійсненні нею права володіння та користуватися приміщеннями нежитлової будівлі готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», які виділені їй в користування за рішенням суду від 09.11.2014 року, яке набрало законної сили, вона змушена звернутися до суду за захистом свої порушених прав.

На підставі викладеного, позивач просила суд, усунути перешкоди у володінні та користуванні належною їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 25.05.2011 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Данціг-Картофлицькою С.Я., р. № 636, 1/3 частиною нежитлової будівлі з відповідною часткою будівель та споруджень, що знаходяться у АДРЕСА_1, порядок користування якою визначено рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року по справі №310/14051/13-ц та зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 надати доступ до цих приміщень та надати від них ключі. Зобов'язати відповідачів в подальшому умисно не змінювати замки у вхідних дверях, а в разі вимушеної необхідності після зміни негайно передати їй ключі.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у володінні та користуванні належною їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування, посвідченого 25.05.2011 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Данціг- Картофлицькою С.Я., р.№636, 1/3 частиною нежитлової будівлі з відповідною часткою будівель та споруджень, що знаходяться у АДРЕСА_1, порядок користування якою визначено рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року по справі №310/14051/13-ц.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6:

- надати ОСОБА_4 доступ до приміщень, які рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року виділені їй в особисте користування, а саме: : по 1 поверху: 104 площею 17,3 кв.м.; по ІІ поверху: 203 площею 2,7 кв.м., 204 площею 14,6 кв.м., 205 площею 9,9 кв.м., 206 площею 3,0 кв.м., 207 площею 2,4 кв.м., загальною площею 32,6 кв.м. (2,7+14,6+9,9+3,0+2,4); по ІІІ поверху: 303 площею 2,9 кв.м., 304 площею 15,7 кв.м., 305 площею 3,1 кв.м., 306 площею 2,5 кв.м., 307 площею 10,0 кв.м., 312 площею 2,5 кв.м., 313 площею 14,8 кв.м., балкон площею 0,5 кв.м., загальною площею 52,0 кв.м. (2,9+15,7+3,1+2,5+10,0+2,5+14,8+0,5); по мансарді: 6 площею 0,9 кв.м., 7 площею 27,4 кв.м., 8 площею 1,9 кв.м., 9 площею 5,9 кв.м., лоджія площею 1,1 кв.м, загальною площею 37,2 кв.м.(0,9+27,4+1,9+5,9+1,1+0,5), загальна площа всіх приміщень - 278,87 м., які позначені зеленим маркером в додатку №2 висновку будівельно - технічної експертизи від 22.04.2014 року, та надати від цих приміщень ключі.

- надати ОСОБА_4 доступ до приміщень, які рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року залишені в зальному користуванні співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, а саме: по цокольному поверху: 1 площею 7,8 кв.м, 2 площею 91,0 кв.м, 3 площею 22,5 кв.м, 4 площею 20,5 кв.м, 5 площею 7,9 кв.м, 6 площею 5,2 кв.м, сходова клітина площею 17,1 кв.м, загальною площею 172,0 кв.м (7,8+ 91,0+ 22,5+ 20,5+ 7,9+ 5,2+1 7,1); по 1 поверху: 101 площею 67,6 кв.м, 102 площею 10,9 кв.м, 103 площею 6,3 кв.м, 106 площею 2,9 кв.м, 107 площею 28,8 кв.м, 108 площею 2,8 кв.м, сходова клітина площею 17,0 кв.м, зальною площею 136,3 кв.м (67,6+10,9+6,3+2,9+28,8+2,8+17,0); по ІІ поверху: 201 площею 24,5 кв.м, сходова клітина площею 17,4 кв.м, зальною площею 41,9 кв.м (24,5+17,4); по ІІІ поверху: 301 площею 24,4 кв.м, сходова клітина площею 17,5 кв.м, загальною площею 41,9 кв.м (24,4 +17,5); по мансарді: 1 площею 9,7, сходова клітина площею 17,5 м, загальною площею 27,2 кв.м (9,7+17,5), загальна площа всіх приміщень загального користування співвласників складає 419,3 кв.м, яка значена красним маркером в додатку №2 висновку будівельно-техічної експертизи від 22.04.2014 року та надати від цих приміщень дублікати ключів.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в подальшому умисно не змінювати замки у вхідних дверях.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з'явились.

Згідно з ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст. 13 ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу і разом з тим, з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більше як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи апеляційне провадження у справі було відкрито 01 грудня 2017 року (а.с. 190 т.1).

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням скаржника та його представника.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю адвоката та хворобою відповідачів..

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, не зацікавлений у якнайшвидшому вирішення справи, оскільки його дії спрямовані не на захист порушеного права, а на тяганину судового розгляду, що тягне за собою порушення розумних строків розгляду справи, так і принципу рівності сторін, причини неявки відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9, колегія суддів вважає неповажними.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки в судове засідання відповідачі та представник скаржника не з'явились, керуючись принципами ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи та ст.ст. 371, 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності не з'явившихся відповідачів та представника ОСОБА_9, оскільки, звернувшись до суду з апеляційною скаргою, відповідач ОСОБА_3 без поважних причин не користується своїми процесуальними правами та не виконує процесуальні обов'язки, визначені ст. 44 ЦПК України.

Відкладення розгляду справи на невизначений термін суперечить вимогам ч. 1 ст. 371 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями частин першої і другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону..Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині кожному з співвласників нежитлова будівля, яка розташована по АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 25.05.2011 року, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.08.2006 року, витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 31.10.2006р., витягом про державну реєстрацію прав від 01.06.2011р. (а.с.12-15 т.1), Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2017 року (а.с.154 т.1).

Нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці площею 259,0 кв.м., яка належить на праві приватної власності третій особі ОСОБА_7, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 14.01.2003р. (а.с.17-20 т.1).

Відповідачі, починаючи з липня 2013 року, перешкоджають їй у здійсненні права володіння та користування майном.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року був задоволений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визначення порядку користування нежитловою будівлею по АДРЕСА_1.

ОСОБА_10 виділено в особисте користування: по 1 поверху: 104 площею 17,3 кв.м.; по ІІ поверху: 203 площею 2,7 кв.м., 204 площею 14,6 кв.м., 205 площею 9,9 кв.м., 206 площею 3,0 кв.м., 207 площею 2,4 кв.м., загальною площею 32,6 кв.м. (2,7+14,6+9,9+3,0+2,4); по ІІІ поверху: 303 площею 2,9 кв.м., 304 площею 15,7 кв.м., 305 площею 3,1 кв.м., 306 площею 2,5 кв.м., 307 площею 10,0 кв.м., 312 площею 2,5 кв.м., 313 площею 14,8 кв.м., балкон площею 0,5 кв.м., загальною площею 52,0 кв.м. (2,9+15,7+3,1+2,5+10,0+2,5+14,8+0,5); по мансарді: 6 площею 0,9 кв.м., 7 площею 27,4 кв.м., 8 площею 1,9 кв.м., 9 площею 5,9 кв.м., лоджія площею 1,1 кв.м, загальною площею 37,2 кв.м.(0,9+27,4+1,9+5,9+1,1+0,5). Загальна площа всіх приміщень складає 278,87 кв.м, та позначена зеленим маркером в додатку №2 висновку будівельно-технічної експертизи від 22.04.2014 року.

Залишено в особистому користуванні ОСОБА_5 і ОСОБА_3: по 1 поверху: 105 площею 10,6 кв.м., 109 площею 3,6 кв.м., 110 площею 6,6 кв.м., загальною площею 20,8 кв.м. (10,6+3,6+6,6); по ІІ поверху: 202 площею 2,0 кв.м., 212 площею 2,6 кв.м., 213 площею 14,7 кв.м., балкон площею 0,5 кв.м., 214 площею 14,8 кв.м., 215 площею 2,4 кв.м., 216 площею 2,5 кв.м., 217 площею 23,5 кв.м., балкон площею 0,7кв.м., 208 площею 2,7 кв.м., 209 площею 12,4 кв.м., 210 площею 11,8 кв.м., 211 площею 2,7 кв.м., загальною площею 93,3 кв.м. (2+ 14,8+ 2,4+ 2,5+ 23,5+ 0,7+ 2,6+ 14,7+ 0,5+ 2,7+12,4+11,8+2,7); по ІІІ поверху: 310 площею 12,1 кв.м., 311 площею 2,5 кв.м., 314 площею14,7 кв.м., 315 площею 2,3 кв.м., 302 площею 2,1 кв.м., 308 площею 12,4 кв.м., 309 площею 2,6 кв.м., 316 площею 2,3 кв.м., 317 площею 24,3 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м., загальною площею 76,0 кв.м. (12,1+2,5+14,7+2,3+2,1 + 12,45+2,6+24,3+2,3+0,7); по мансарді: 2 площею 22,3 кв.м., 3 площею 2,0 кв.м., 4 площею 6,3 кв.м., 5 площею 2,3 кв.м., лоджія площею 1,1 кв.м., 10 площею 7,5 кв.м., 11 площею 44,4 кв.м., 12 площею 2,7 кв.м., балкон площею 0,6 кв.м., загальною площею 89,2 кв.м. (22,3+ 2,0+ 6,3+ 2,3+ 1,1+ 7,5+ 44,4+ 2,7+0,6). Загальна площа всіх приміщень складає 558,84 кв.м., що позначена синім та жовтим маркером в додатку №2 висновку будівельно-технічної експертизи від 22.04.2014 року.

Залишено в загальному користуванні співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 по цокольному поверху: 1 площею 7,8 кв.м., 2 площею 91,0 кв.м., 3 площею 22,5 кв.м., 4 площею 20,5 кв.м., 5 площею 7.9 кв.м., 6 площею 5,2 кв.м., сходова клітина площею 17,1кв., загальною площею 172,0 кв.м. (7,8+91,0+22,5+20,5+7,9+5,2+17,1); по 1 поверху: 101 площею 67,6 кв.м, 102 площею 10,9 кв.м., 103 площею 6,3 кв.м., 106 площею 2,9 кв.м, 107 площею 28,8 кв.м, 108 площею 2,8 кв.м., сходова клітина площею 17,0 кв.м., загальною площею 136,3 кв.м. (67,6+10,9+6,3+2,9+28,8+2,8+17,1); по ІІ поверху: 201 площею 24,5 кв.м, сходова клітина площею 17,4 кв.м., загальною площею 41,9 кв.м. (24,5+17,4); по ІІІ поверху: 301 площею 24,4 кв.м, сходова клітина площею 17,5 кв.м., загальною площею 41,9 кв.м (24,4+17,5); по мансарді: 1 площею 9,7кв.м., сходова клітина площею 17,5 кв.м., загальною площею 27,2 кв.м. (9,7+17,5). Загальна площа всіх приміщень загального користування співвласників складає 419,3 кв.м., що позначена красним маркером в додатку №2 висновку будівельно-технічної експертизи від 22.04.2014 року.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.11.2015 року.

Однак після прийняття вказаного рішення суду відповідачі продовжують чинити позивачу перешкоди у здійсненні права володіння та користування майном, до будівлі її не впускають, ключів від виділених їй в особисте користування приміщень і від приміщень, які залишені в загальному користуванні, їй не видають.

Зазначені обставини підтверджуються показами свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи.

23.07.2013 року відповідачі уклали з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 договір оренди нежитлового приміщення - готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» і за актом передачі - приймання орендованого нерухомого майна від 23.07.2013 року передали у строкове платне користування усе нежитлове приміщення (а.с.25-29) без згоди співвласника ОСОБА_4 і власника земельної ділянки ОСОБА_7, що також свідчить про перешкоджання ОСОБА_4 користуватися частиною спірної будівлі, яка належить останній на праві власності.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач письмово зверталася до відповідачів з вимогою про передачу їй ключів та дублікатів ключів від приміщень, які виділені їй в особисте та спільне користування за рішенням суду (а.с.133-136 т.1). Проте її вимоги відповідачі не виконали до цього часу.

У червні 2015 року відповідачі звернулися до прокурора Запорізької області, прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури, начальника Головного управління МВС України в Запорізькій області, начальника Бердянського МВ ГУ МВС України, начальника управління СБУ в Запорізькій області з заявою про вчинення злочину ОСОБА_4 зі змісту якої вбачається, що остання з невстановленими особами, вимагала забезпечити їй негайний доступ та право користування вищезазначеним приміщенням, погрожуючи застосуванням фізичного примусу ( а.с. 138-139 т. 1), що також свідчить про те, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні, володінні спірним приміщенням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, надав оцінку доказам у справі і дійшов обґрунтованого висновку, що дійсно ОСОБА_4 з боку відповідачів чиняться перешкоди у користуванні нерухомим майном.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що ОСОБА_4 не надала належних доказів на підтвердження обставин зазначених в позовній заяві не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищезазначеними фактичними обставинами справи, наявними у справі доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, жодного разу не приходили на територію готелю ІНФОРМАЦІЯ_1, тому суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги їх покази не заслуговують на увагу.

Зазначені свідки давали свої показання під присягою були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, тому у колегії суддів не має підстав для сумніву в правдивості їх свідчень.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.08.2018 року.

Головуючий

Судді: