Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/2696/17 Головуючий у 1 інстанції Гантик Г.Є.
Провадження № 22-ц/778/757/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Продклас - АМ», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП «Продклас - АМ», про стягнення грошових коштів.

В позові зазначав, що 21.02.2017 року він уклав з відповідачем попередній договір, відповідно до п.1 умов якого, відповідач зобов'язався продати йому у строк до 01.07.2014 року частину нежитлового приміщення № V11 підвалу, площею 182,8 кв. метрів у будинку АДРЕСА_1. Попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Алейніковою Н.О. за № 346. Відповідно до п.3 вказаного договору, він вніс на рахунок ПП «Продклас-АМ» грошові кошти у вигляді авансу у сумі 60 000 грн. Після цього, за пропозицією засновників підприємства, його було призначено директором ПП «Продклас-АМ». У встановлений умовами попереднього договору строк, договір купівлі- продажу частини нежитлового приміщення з ним укладено не було, тому просив стягнути з відповідача 60 000 грн., внесених ним у рахунок авансового платежу, 60 000 гр. штрафу за невиконання умов попереднього договору. Крім того, за пропозицією учасників підприємства він увійшов до складу учасників підприємства з часткою 4,76% та, виконуючи обов'язки директора сплачував особисті грошові кошти за підприємство, за домовленістю між учасниками, та сплатив їх на загальну суму 136 362 грн. 81 коп., тому вказану суму просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 11.09.2017 року, у якості третіх осіб до участі у спаєві залучено засновника ПП «Продклас-АМ» - ОСОБА_5 і ОСОБА_6,

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП«Продклас-АМ» на користь ОСОБА_3 60 000 грн. внесених у рахунок авансового платежу.

Стягнуто з ПП «Продклас-АМ» на користь ОСОБА_3 640 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати в частині відмови, та в цій частині прийняти нове рішення яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про те, що сума штрафу і авансового внеску, зробленого Позивачем є доходом підприємства є помилковим. Відповідно до ч. 1-2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Також майном підприємства не є кошти, які були сплачені замість нього фізичною особою. Суд першої інстанції помилився у визначенні категорії цих грошових коштів, і ОСОБА_8 мав право приймати рішення про них більш, ніж у розмірі 10000 грн. Позивачем було зроблено звернення до підприємства, і суд помилково прийшов до висновку про те, що до власників Підприємства не було звернення - відповіла на претензію повноважна особа, яка мала на це право.

Відповідач ПП «Продклас-АМ» надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 21.02.2014 року між ПП «Продклас-АМ» та ОСОБА_3 було укладено попередній договір про те, що ПП «Продклас-АМ» зобов'зується продати, а ОСОБА_3 придбати частину нежитлового приміщення № VII підвалу, площею 182,8 кв. метрів в будинку АДРЕСА_1

Підготовкою та збором документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу, а також документів, пов'язаних із реконструкцією приміщень під магазин, технічної документації та інше, буде займатися ПП «Продклас-АМ», яке зобов'язується підготувати та гарантує наявність всіх документів ( в тому числі право установчого документу на вищезазначене приміщення) для укладання договору купівлі-продажу в строк до 01.07.2014 року ( пп. «а» п.1 договору). Договір купівлі-продажу має бути укладено сторонами та нотаріально посвідчено не пізніше 01.07.2014 року, що визначено пп. «в» пункту першого вказаного договору.

Разом з тим, у визначену попереднім договором дату, договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення між сторонами укладено не було, на чому наполягає позивач та його представник, та не заперечує представник відповідача.

Відповідно до п.3 попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 зобов'язується передати ПП, а «Продклас-АМ» отримати гроші у сумі 60 000 грн.: 14 000 грн. у строк до 21.02.2014 року і 46 000 грн. у строк до 24.02.2014 року, зазначена сума розцінюється сторонами як аванс.

Пунктом 5 вищевказаного договору встановлено, що у разі, коли договір купівлі-продажу не відбудеться, ПП зобов'язується повернути ОСОБА_3 отриманий від нього аванс у повній сумі протягом трьох днів з дня вимоги, заявленої у будь-якій формі.

18.07.2017 року ОСОБА_3 звернувся до ПП «Продклас-АМ» з претензією ( а.с.5) про повернення йому сплаченої суми авансу у загальній сумі 60 000 грн. та сплати 60 000 грн. штрафу.

Претензія ОСОБА_3 № 1 адресована на ім'я ПП «Продклас-АМ» щодо повернення сплаченої суми авансу за попереднім договором, була отримана ОСОБА_8 18.07.2017 року.

На ім'я ОСОБА_8 17.07.2017 року була видана довіреність ОСОБА_3, як директором ПП «Продклас-АМ», ОСОБА_8 ніколи не був працівником ПП «Продклас-АМ».

Довіреністю від 17.07.2017 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_8 представляти інтереси ПП «Продклас-АМ» у всіх підприємствах, установах, незалежно від форми власності та господарювання, з правом отримання кореспонденції та інших документів, проставляння підпису на документах та інших листах, здійсненням платежів від імені товариства з подальшою компенсацією понесених виплат. Здійснювати всі інші ( не передбачені цією довіреністю) дії, які передбачені або не заперечені національним законодавством України права на які має сам довіритель чи його директор.

Відповідно до ст. 6 п.6.1 Статуту ПП «ПРОДДКЛАС-АМ», управління Підприємством здійснюється згідно з законодавством України та цим Статутом на основі поєднання принципів урахування інтересів найманих працівників, закріплених у трудових угодах ( контрактах), і прав Власників Підприємства по використанню майна Підприємства.

Пунктом 6.2 передбачено, що власники спільно здійснюють керівництво справами Підприємства через обраний ними виконавчий орган, яким є Директор підприємства.

Виключно за рішенням Власників Підприємства призначається Директор підприємства, визначаються його повноваження та форми контролю за його діяльністю, вирішуються питання про відчуження чи придбання майна Підприємства, вартістю більше 10 000 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 не мав повноважень на делегування прав директора ОСОБА_8, оскільки рішення власників підприємства з цього приводу не було, а ОСОБА_8, у свою чергу, не мав права визнавати чи не визнавати борг підприємства перед ОСОБА_3, оскільки повноваження у цій частині мали лише власники підприємства, приймаючи про це відповідне рішення.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому ( основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно ч.2 та ч. 3 ст. 635 ЦК України, необґрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору, може бути підставою лише для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, оскільки зобов'язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що жодна із сторін, не направила пропозицій іншій стороні, щодо укладення договору купівлі-продажу. У визначений у попередньому договорі строк основний договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення не укладений.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до наведених вище норм ЦК України позивач має право вимагати від відповідача повернення сплаченої суми грошових коштів у вигляді авансу у загальній сумі 60 000 грн., а тому позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідача вказаної суми, підлягають задоволенню, оскільки про застосування до вказаних позовних вимог строку давності, представником відповідача заявлено не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 60 000 грн. штрафу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що 21.02.2014 року між ПП «Продклас-АМ» та ОСОБА_3 було укладено попередній договір про те, що ПП «Продклас-АМ» зобов'зується продати, а ОСОБА_3 придбати частину нежитлового приміщення № VII підвалу, площею 182,8 кв. метрів в будинку АДРЕСА_1.

Підготовкою та збором документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу, а також документів, пов'язаних із реконструкцією приміщень під магазин, технічної документації та інше, буду займатися ПП «Продклас-АМ», яке зобов'язується підготувати та гарантує наявність всіх документів ( в тому числі право установчого документу на вищезазначене приміщення) для укладання договору купівлі-продажу в строк до 01.07.2014 року (пп. «а» п.1 договору). Договір купівлі-продажу має бути укладено сторонами та нотаріально посвідчено не пізніше 01.07.2014 року, що визначено пп. «в» пункту першого вказаного договору.

Відповідно до п. 6 попереднього договору, сторони домовилися про те, що той із них, необґрунтовано відмовляється ( ухиляється) від укладання договору купівлі-продажу у визначений в п. 1 цього попереднього договору ( чи додатково погоджений) термін та на визначених умовах, повинен відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням укладання договору купівлі-продажу а також сплатити штраф у розмірі 100% від суми авансу.

На час укладання попереднього договору, директором ПП «Продклас-АМ» був ОСОБА_9, який і укладав договір оренди від імені ПП «Продклас-АМ» нежитлового приміщення № V11 підвалу, площею 182,8 кв. метрів у будинку АДРЕСА_1 та який неодноразово звертався до керівників різних установ з приводу надання дозволу на проведення капремонту у вказаному приміщенні. Строк дії договору оренди встановлено до 13.08.2016 року.

ОСОБА_3, наказом № 2-к від 03.11.2017 року було призначено директором ПП «Продклас-АМ» і за час його перебування на вказаній посаді, а саме до серпня 2017 року, строк дії договору оренди вже скінчився 13.08.2016 року і ОСОБА_3 про це було відомо.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано суду жодного доказу у частині того, що позивач сам, будучи керівником ПП «Продклас-АМ» здійснював будь-які дії для приватизації даного приміщення та отримання його у власність підприємством.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 12, 89 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено необґрунтованість ухилення від виконання умов укладеного попереднього договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем визнано ту обставину, що ПП «Продклас -АМ» повинно відшкодувати ОСОБА_3 суму 60 000 грн. у вигляді штрафу за невиконання умов попереднього договору тим, що уповноважена ОСОБА_3 особа, а саме ОСОБА_8, на ім'я якої ОСОБА_3 видав довіреність, сплатила з власних коштів у рахунок погашення суми штрафу у розмірі 60 000 грн. з власних коштів, як представник ПП «Продклас-АМ» 1000 грн., є безпідставними, оскільки на ім'я ОСОБА_8 17.07.2017 року була видана довіреність ОСОБА_3, як директором ПП «Продклас-АМ», ОСОБА_8 ніколи не був працівником ПП «Продклас-АМ». Довіреністю від 17.07.2017 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_8 представляти інтереси ПП «Продклас-АМ» у всіх підприємствах, установах, незалежно від форми власності та господарювання, з правом отримання кореспонденції та інших документів, проставляння підпису на документах та інших листах, здійсненням платежів від імені товариства з подальшою компенсацією понесених виплат. Здійснювати всі інші (не передбачені цією довіреністю) дії, які передбачені або не заперечені національним законодавством України права на які має сам довіритель чи його директор.

Відповідно до ст. 6 п.6.1 Статуту ПП «ПРОДДКЛАС-АМ», управління Підприємством здійснюється згідно з законодавством України та цим Статутом на основі поєднання принципів урахування інтересів найманих працівників, закріплених у трудових угодах ( контрактах), і прав Власників Підприємства по використанню майна Підприємства.

Пунктом 6.2 передбачено, що власники спільно здійснюють керівництво справами Підприємства через обраний ними виконавчий орган, яким є Директор підприємства.

Виключно за рішенням Власників Підприємства призначається Директор підприємства, визначаються його повноваження та форми контролю за його діяльністю, вирішуються питання про відчуження чи придбання майна Підприємства, вартістю більше 10 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 не мав повноважень на делегування прав директора ОСОБА_8, оскільки рішення власників підприємства з цього приводу прийнято не було, а ОСОБА_8, у свою чергу, не мав права визнавати чи не визнавати борг підприємства у вигляді штрафу перед ОСОБА_3, оскільки повноваження у цій частині мали лише власники підприємства, приймаючи про це відповідне рішення.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_3 не мав повноважень на делегування прав директора ОСОБА_8, а той у свою чергу не мав права визнавати чи не визнавати борг підприємства у частині відшкодування суми штрафу, оскільки повноваження у цій частині мали лише власники підприємства, приймаючи про це відповідне рішення, а власниками ПП»Продклас-АМ» таке рішення прийнято не було.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною позивача суду не доведено обставини, на які посилається позивач та представник позивача щодо відшкодування суми штрафу, суд вважає, що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми 136 362 грн. 81 коп., витрачених ним на оплату проведеного ремонту у нежитловому приміщенні, оплату сум за договором оренди нежитлового приміщення, заборгованості з оплати вказаних сум за власні кошти ОСОБА_3 в інтересах підприємства.

Відповідно до ст. 6 п.6.1 Статуту ПП «ПРОДДКЛАС-АМ», управління Підприємством здійснюється згідно з законодавством України та цим Статутом на основі поєднання принципів урахування інтересів найманих працівників, закріплених у трудових угодах ( контрактах), і прав Власників Підприємства по використанню майна Підприємства.

П.6.2 передбачено, що власники спільно здійснюють керівництво справами Підприємства через обраний ними виконавчий орган, яким є Директор підприємства.

Директор підприємства, який призначається за взаємним рішенням Власників підприємства керує поточною діяльністю підприємства і організовує виконання рішень Власників підприємства. На посаду підприємства може бути призначений один із Власників підприємства.

Директор самостійно вирішує всі питання діяльності підприємства, що входять до його компетенції…, у тому числі укладає угоди, користується правом розпоряджатися коштами підприємства( у межах, встановлених цим статутом), видає довіреності, накази розпорядження.

Положеннями Статуту ПП «Продклас-АМ» не передбачено делегування повноважень директора підприємства іншій особі.

Крім того, п.5.8 Статуту визначено, що розрахунки підприємства за його зобов'язаннями проводяться у безготівковій та готівковій формах, через установи банків, відповідно до правил здійснення розрахункових та касових операцій, затверджених Національним банком України.

Наявні в матеріалах справи копії квитанцій підтверджують внесення сум від імені ПП «Продклас-АМ» через ОСОБА_3 за оренду приміщення, витрат за договором, але ніяким чином не підтверджують внесення таких сум самим ОСОБА_3, а саме з власних коштів ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що він змушений був вносити суми за оренду приміщення, сплачувати вартість ремонту та інше з власних коштів, які потім були би зараховані у рахунок вартості частини нежитлового приміщення, бо якби він такі суми не сплатив, підприємство б припинило свою діяльність, нічим не підтверджені.

Між Власниками ПП «Продклас-АМ» та ОСОБА_3, протягом 2014-2017 років, не було укладено жодного договору про зворотну грошову допомогу, що не спростовано позивачем та його представником, якими не доведено суду факт наявності договірних відносин між ОСОБА_3 та ПП «Продклас-АМ» з цього приводу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено, відповідно до ст.. 12,89 ЦПК України» правових підстав для стягнення з відповідача ПП «Продклас-АМ» суми 136 362 грн. 81 коп., та відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: