Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 495/1519/17-ц

провадження № 61-730св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, ОСОБА_3, Одеська обласна державна адміністрація,

третя особа- Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 нарішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року у складі судді Прийомової О. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльової О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що 24 лютого 2016 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та

ОСОБА_3 укладено договір оренди земельних ділянок. Згідно вказаного договору Білгород-Дністровська райдержадміністрація надала, а ОСОБА_3 прийняла в строкове платне користування, на умовах оренди земельні ділянки, загальною площею 0,9825 га (кемпінгів, будинків для відпочинку або для проведення відпустки), в тому числі земельна ділянка площею 0,7025 га та земельна ділянка площею 0,2800 га для обслуговування та експлуатації комплексу будівель, 2 га під капітальною забудовою, 0,01978 га під проїздами, проходами та площадками, із земель рекреаційного призначення, що розташовані на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, комплекс будівель та споруд АДРЕСА_2. Вважає, що вказаний договір є таким, що суперечить чинному законодавству та порушує гарантовані Конституцією України його права, оскільки за договором дарування від 19 вересня 2014 року йому належить 58/100 частин бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої на вказаній земельній ділянці.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір оренди земельних ділянок від 24 лютого 2016 року, укладений між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та

ОСОБА_3 про надання в строкове платне користування, на умовах оренди, земельних ділянок, загальною площею 0,9825 га (кемпінгів, будинків для відпочинку або для проведення відпустки), у тому числі земельна ділянка площею 0,7025 га та земельна ділянка площею 0,2800 га для обслуговування та експлуатації комплексу будівель; 2 га під капітальною забудовою; 0,01978 га під проїздами, проходами та площадками, із земель рекреаційного призначення, що розташовані на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, комплекс будівель та споруд АДРЕСА_2.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 17 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельних ділянок від 24 лютого 2016 року, укладений між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 про надання в строкове платне користування, на умовах оренди, земельних ділянок, загальною площею 0,9825 га (кемпінгів, будинків для відпочинку або для проведення відпустки), у тому числі земельна ділянка площею 0,7025 га та земельна ділянка площею 0, 2800 га для обслуговування та експлуатації комплексу будівель; 2 га під капітальною забудовою; 0,01978 га під проїздами, проходами та площадками, із земель рекреаційного призначення, що розташовані на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, комплекс будівель та споруд АДРЕСА_2.

Рішення районного суду мотивовано тим, що укладений 24 лютого 2016 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 договір оренди земельних ділянок, порушує право власності та користування земельною ділянкою позивача, як власника 58/100 частин бази відпочинку, що знаходиться на спірній земельній ділянці.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 серпня

2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення районного суду є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 є власником 58/100 частин, а ОСОБА_3 - 42/100 частин бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться на спірній земельній ділянці, тому передача земельної ділянки в оренду ОСОБА_3 порушує права позивача та суперечить вимогам статті 120 ЗК України, відповідно до якої право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У касаційній скарзі ОСОБА_3., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому суди попередніх інстанцій неповно з'ясували усі фактичні обставини справи, не дослідили і не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Зазначила, що фактично власного нерухомого майна ОСОБА_1, на території спірної земельної ділянки не існує, тому укладаючи договір оренди земельної ділянки, права ОСОБА_1 не були порушені.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судом установлено, що 24 лютого 2016 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельних ділянок, за яким останній передано у строкове платне користування, на умовах оренди земельні ділянки, загальною площею 0,9825 га (кемпінгів, будинків для відпочинку або для проведення відпустки), в тому числі земельна ділянка площею 0,7025 га та земельна ділянка площею 0,2800 га для обслуговування та експлуатації комплексу будівель; 2 га під капітальною забудовою; 0,01978 га під проїздами, проходами та площадками, із земель рекреаційного призначення, що розташовані на території Шабівської сільської радиБілгород-Дністровського району Одеської області, комплекс будівель та споруд

АДРЕСА_2 (а. с. 13-15, 16).

Також судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 14 серпня 2012 року визнано право власності ТОВ «Ольвія і К» на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: комплекс будівель та споруд АДРЕСА_1, яка складається з: будинку відпочинку літ. «З», будинку відпочинку, медпункту літ. «В», їдальні літ. «Г», магазину літ. «А», будинку адміністрації літ. «Д» (а. с. 17-19). Визнано за фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 право власності

ТОВ «Ольвія і К» на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: комплекс будівель та споруд АДРЕСА_1, яка складається з будинку відпочинку літ. «Б».

Після виділу в натурі та державної реєстрації права на майно, власником 58/100 частин майна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» стала ОСОБА_4, 42/100 - ТОВ «Ольвія і К».

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2012 року, укладеного між представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5, останній набув право власності на 58/100 частки бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Ці 58/100 часток бази відпочинку у складі будинку відпочинку літ. «Б», загальною площею

540,4 кв. м (а. с. 20).

19 вересня 2014 року укладено договір дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, за яким останній набув право власності на 58/100 частки бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Ці 58/100 часток бази відпочинку у складі будинку відпочинку літ. «Б», загальною площею 540,4 кв. м (а. с. 22, 23).

ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2012 року, укладеного між нею та ТОВ «Ольвія і К», набула права власності на 42/100 частки бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Ці 42/100 частки бази відпочинку складаються з: магазину літ. «А»; їдальні літ. «Г»; будинку адміністрації літ. «Д»; будинку відпочинку літ. «З».

Рішенням виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26 вересня 2013 року було присвоєно об`єкту нерухомого майна, що складається з магазину літ. «А», будинку відпочинку літ. «Б», будинку відпочинку літ. «А-2», будинку відпочинку літ. «Б-2», будинку відпочинку літ. «В-3», розташованому на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населених пунктів наступну адресу: АДРЕСА_2. Вказану адресу об`єкту нерухомості було присвоєно за заявою ОСОБА_3 (а. с. 143).

Відповідно до рішення сесії Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 10 березня 2015 року, юридична адреса майна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить ОСОБА_3 визначена: АДРЕСА_2; а юридична адреса майна, що належить ОСОБА_1 визначена: АДРЕСА_1

(а. с. 144- 145).

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 28 липня 2015 року, що набрала законної сили, скасовано рішення виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району від 10 березня 2015 року «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому від 26 вересня 2013 року щодо присвоєння юридичної адреси будівлям та спорудам ОСОБА_3» (а. с. 103-106).

У відповідності до статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилалась на те, що при укладенні договору оренди земельної ділянки від 24 лютого 2016 року не було порушено права ОСОБА_1, оскільки на вказаній земельній ділянці немає нерухомого майна, яке б належало ОСОБА_1, а рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2015 року, яке має приюдиційне значення, встановлено факт відсутності у складі комплексу будівель та споруд бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» будинку відпочинку літ. «Б», площею 540,4 кв. м., який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду

від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області та ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 є власником будівлі літ. «Б», площею 540,4 кв. м, бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності. Будинок відпочинку літ. «Б», площею 540,4 кв. м, згідно з договором купівлі-продажу від 27 грудня 2012 року, не входив до складу 42/100 частин бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», придбаних ОСОБА_3 у ТОВ «Ольвія і К».

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 08 липня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлений факт, що у складі майна комплексу будівель та споруд бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 відсутній будинок відпочинку літ. «Б», площею 540,4 кв. м.

У порушення вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року суди не врахували зазначені вимоги закону, не перевірили доводів сторін, зокрема про те, чи входить до складу 42/100 частин бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить

ОСОБА_3, будинок відпочинку літ. «Б», площею 540,4 кв. м. і чи не знаходиться він на земельній ділянці, що передана в оренду за договором

від 24 лютого 2016 року, не навів мотивів відхилення цих доводів.

Посилання судів на те, що ОСОБА_1 є власником 58/100 частин майна, яке знаходиться на земельній ділянці, переданій в оренду відповідачу Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією, є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 17 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 29 листопада 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта