Справа № 524/560/18
Провадження №2/524/1101/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2018 року Автозаводський районний суд в складі:
головуючого судді Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Коваль Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільній справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
В січні 2018 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, просив здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва вул. ОСОБА_3) в м. Кременчуці обєктом спільної сумісної власності та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці за кожним на квартиру АДРЕСА_2. Зазначив, що з 17.04.1999 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.01.2018 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. За час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_2. Питання про поділ майна, що було придбано в період шлюбу в добровільному порядку не було вирішено.
Представник позивача адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про визнання позову, проти розподілу спільного майна не заперечувала.
Представник третьої особи Управління державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що з 17.04.1999 року сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Палацом шлюбів м. Кременчука 17.04.1999 року, актовий запис за № 248 (серії І-КЕ № 039214). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.01.2018 року (справа № 524/7711/17) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
За час спільного проживання у шлюбі сторонами була придбана у власність 02 липня 2004 року квартира АДРЕСА_1 (колишня назва вул. ОСОБА_3) в м. Кременчуці, що підтверджується договором купівлі- продажу, посвідченим 02.07.2004 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованим в реєстрі за № 9914. Договір купівлі- продажу даної квартири був оформлений на імя ОСОБА_2
В добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного майна подружжя сторонам не вдалося.
Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60, 61 СК України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Подружжя має рівні права на майно. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності,вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Із справи вбачається, що позивачем по справі ОСОБА_1 сплачено судовий у розмірі 1 742,26 грн. та у розмірі 704,80 грн, що підтверджується квитанціями № 0.0.951405352.1 від 29.01.2018р та квитанцією № 0.0.951405778.1 від 29.01.2018р . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені ним судові витрати по справі.
На підставі викладеного, керуючись 263-265 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва вул. ОСОБА_3) в м. Кременчуці об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Поділити між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса АДРЕСА_3) 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва вул. ОСОБА_3) в м. Кременчуці, Полтавської області шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку за кожним.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) понесені ним судові витрати у розмірі 1 742 грн. 26 коп. та 704 грн. 80 коп., а всього 2447 грн. 06 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя