АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Чернівці

справа № 713/2207/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Владичана А.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2, товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду в Чернівецькій області від 23 квітня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Пилип'юк І.В.,

встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та франшизу в розмірі 1000 гривень;

- стягнути з відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус») на його користь страхове відшкодування в сумі 41 961 гривня 52 копійки.

Рішенням Вижницького районного суду в Чернівецькій області від 23 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 3000 гривень моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Посилається, що суд першої інстанції ухвали законне та обґрунтоване рішення, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно частини 1 статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 991 ЦК України встановлено підстави відмови від здійснення страхової виплати.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992року, N 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 розяснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Вижницького районного суду від 4 квітня 2017 року у справі №713/468/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 за ст.124 КУпАП закрито в звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_2, 13 грудня 2016 року о 14 годині керуючи транспортним засобом марки «КРАЗ-6510», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Центральна в селі Мілієве Вижницького району не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до ДТП та пошкодження транспортного засобу «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та транспортного засобу «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7

Своїми діями ОСОБА_2 порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину визнав (а.с.2-13).

Постановою Вижницького районного суду від 6 лютого2017 року у справі №713/53/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 130 частиною 1 КУпАП та призначено йому стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік (а.с.42-47).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ301970, зареєстрованого 05 жовтня 2013 року, власником автомобіля марки «КРАЗ», модель «6510», реєстраційний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, є ОСОБА_8 (а.с.49-50).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САО099814, зареєстрованого 11 серпня 2012 року, власником автомобіля марки «ВАЗ 211540», реєстраційний номер НОМЕР_4, 2012 року випуску є ОСОБА_5 (а.с.41).

Згідно копії посвідчення водія серія ІСА №044611, виданого 22 серпня 1997 року ДАІ МВС УВС Чернівецької області і талону до нього, ОСОБА_5 має право керування транспортними засобами категорії «В» (а.с.40).

Згідно копії посвідчення водія ОСОБА_2 має право керування транспортними засобами категорії «В» і «С» (а.с.47).

10 листопада 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №АК/1384418, строк дії якого по 9 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 7 Полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «КрАЗ-6510», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 4 Полісу встановлено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю одного потерпілого, становить 200 000 гривень; розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого, становить 100 000 гривень; розмір франшизи складає 1 000 гривень (а.с.46).

Згідно висновку експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-211540», реєстраційний номер НОМЕР_2, складеного 23 лютого 2017 року судовим експертом ОСОБА_9 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-211540», 2012 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок пошкодження його транспортного засобу у ДТП 13 грудня 2016 року, в цінах станом на час завершення виконання цього дослідження становить 41 961 гривень 52 копійки без ПДВ (а.с.19-39).

10 грудня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до страховика ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 13 грудня 2016 року та заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну автомобілю НОМЕР_5 (а.с.51-53).

26 січня 2018 року ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» на адресу ОСОБА_5 надіслано лист №ЦВ-ЦВ-5053/3, яким його повідомлено, що для врегулювання заявленого випадку ТДВ «СТДВ «Глобус» необхідно надати документи, передбачені статтею 35 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які підтвердять його право на отримання страхового відшкодування. Також повідомлено, що в разі ненадання зазначених документів, ТДВ «СТДВ «Глобус» не матиме підстав для виплати страхового відшкодування (а.с.87-88).

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої про те, що у звязку з невиконанням ОСОБА_2 обовязку письмового протягом трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди страховику повідомлення про вказану подію встановленого МТСБУ зразка, завдана шкода повинна відшкодовуватися завдавачем шкоди ОСОБА_2

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням вказаних вище обставин невиконання ОСОБА_2 обовязку письмового надання протягом трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди страховику повідомлення про вказану подію встановленого МТСБУ зразка не позбавило страховика можливості дізнатися, чи є подія яку позивач зазначив в позові, страховим випадком.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 І,І. до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення матеріального збитку суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до частини 4 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку. встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до правил ст.ст. 175, 264 ЦПК України суд робить висновок щодо обґрунтованості позову на час його предявлення до суду.

Згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З вказаної вище норми права вбачається, що страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до страховика ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 13 грудня 2016 року та заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну автомобілю НОМЕР_5, які датовані 10 грудня 2017 року (а.с.51-53).

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 22 грудня 2017 року. На день подання до суду вказаного позову строк 90 днів, визначений в пункті 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не сплив. На той час ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» рішення про виплату позивачу страхового відшкодування або про відмову у виплаті такого відшкодування не приймало.

За таких обставин на момент предявлення позову до суду законні права чи інтереси позивача ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» порушені не були , а тому ОСОБА_10 не набув право на позов до вказаного відповідача.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведені вище обставини суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги з підстав, які зазначені вище.

В решті рішення суду першої інтонації слід залишити без змін.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення франшизи в розмірі 1000 гривень задоволенню не підлягає, оскільки страхове відшкодування страховиком ОСОБА_4 «СТзДВ «Глобус» не виплачено, а отже і не зменшувалося на суму франшизи, розрахованої за правилами підпункту 12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того відсутні підстави передбачені правилами ст. 1194 ЦК України для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Суд апеляційної інстанції також відповідно до правил ст. 367 ЦПК України враховує, що в апеляційній скарзі не зазначені доводи щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду в Чернівецькій області від 23 квітня 2018 року задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду в Чернівецькій області від 23 квітня 2018 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування скасувати.

В позові ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 13 липня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

ОСОБА_11