АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/6309/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1188/18Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Лобова О.А., Пікуля В.П.

за участю секретаря : Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу та трьох відсотків річних

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2018 року

В С Т А Н О В И Л А :

26 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідачів з позовом про стягнення суми боргу та трьох відсотків річних. В обґрунтування позовних вимог вказав,що 24 вересня 2013 року в надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі, еквівалентній 70000 євро, з кінцевим строком повернення до 31 грудня 2013 року. Відповідач зобовязався повернути позичені грошові кошти в такому порядку: 200000 грн. 00 коп. у строк до 30 жовтня 2013 року, 300000 грн. 00 коп. у строк до 30 листопада 2013 року, решту за офіційним курсом НБУ у строк до 31 грудня 2013 року. На виконання своїх зобовязань відповідач видав розписку від 24 вересня 2013 року. Окрім того, 24 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір поруки б/н, за яким останній поручився за виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за розпискою від 24 вересня 2013 року у розмірі 5000 грн. 00 коп., без врахування процентів та збитків неустойки (штрафу, пені) Враховуючи те, що відповідачі в добровільному порядку свої зобовязання не виконали, він прохає стягнути з відповідача ОСОБА_3 1927800 грн. 00 коп.- суму основного боргу, та 3% річних від простроченої суми в розмірі 171917 грн. 00 коп. за період з 31 грудня 2013 року по 08 вересня 2016 року. Також прохає стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку 5000 грн, судові витрати покласти на відповідачів у пропорційних частках.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 806 351 грн., згідно розписки від 24.09.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2014 року по 08.09.2016 року в розмірі 65082,47 грн.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судового збору, сплаченого при подачі позову до суду, в розмірі 6890 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1824 грн. 33 коп.

З даним рішенням суду не погодися ОСОБА_3, в інтересах якого, апеляційну скаргу подав адвокат ОСОБА_5, в якій просив рішення скасувати та постановите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог або направити справу на розгляд за встановленою законом підсудністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, що між сторонами насправді виникли господарські правові відносини щодо виплати вартості комбайна, який позивач передав ОСОБА_3 в якості повернення боргу, проте вартість комбайну перевищувала боргові зобов'язання останнього, тому ОСОБА_3 написав розписку саме на цю суму.

Також вказав, що суд неправомірно перевів боргове зобовязання в іноземній валюті в гривневий еквівалент, згідно курсу валют на день постановлення рішення, хоча в борговій розписці сторони домовились, що останній платіж буде перераховано по курсу Євро, який буде встановлено Національним банком України до 31.12.2013 року. Крім того, зазначає, що договір поруки було укладено фіктивно, без відому ОСОБА_3, з метою зміни підсудності. Також, апелянтом вказано на порушення судом першої інстанції процесуальних норм щодо розподілу судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, та залишив без уваги вимогу відповідача про розподіл коштів, які останній поніс на правову допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені судом строки поданий не був.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли правовідносини щодо виконання договору позики на підставі боргової розписки. Встановивши наявність заборгованості за договором позики, суд прийшов до висновку про її стягнення межах позовної давності .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя, суд першої інстанції вказав на порушення шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя, встановленого нормами 4 статті 559 ЦК України, який є преклюзивним та не може бути поновленим.

Колегія суддів погоджується з вищевикладеними висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розписки від 24 вересня 2013 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 70000 Євро зі строком повернення до 31 грудня 2013 року.

Змістом вказаної розписки встановлений наступний порядок повернення коштів: до 30 жовтня 2013 року в розмірі 200000 грн. 00 коп., до 30 листопада 2013 року - в розмірі 300000 грн. 00 коп.; іншу частину суми, що залишиться повернути по курсу Євро до 31 грудня 2013 року/ а.с.5/.

Відповідач написання розписки не заперечує, проте стверджує, що між сторонами у справі виникли господарські правові відносини щодо виплати вартості комбайна, який позивач передав ОСОБА_3 в якості повернення боргу, проте вартість комбайну перевищувала боргові зобов'язання останнього, тому він написав розписку саме на цю суму, яку вже сплатив позивачу.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем щодо існування між сторонами господарських правовідносин доказів не надано, наявність боргового зобовязання згідно розписки не спростовано.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом 26 грудня 2016 року, місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для предявлення вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 200000 грн. 00 коп., які він повинен був повернути строком до 30 жовтня 2013 року, та в розмірі 300000 грн. 00 коп., які він повинен був повернути строком до 30 листопада 2013 року.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення суми боргу в межах позовної давності в сумі 24 295 Євро та про здійснення перерахунку суми боргу на українську гривню, згідно офіційного курсу валют Національного банку України станом на день ухвалення рішення.

Встановивши, що відповідачем допущено прострочення грошового зобовязання, судом першої інстанції вірно задоволено вимогу позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми в межах строку позовної давності та правильно визначено їх розмір в сумі 65082 грн.47 коп.

Посилання апелянта, що залишок боргу в іноземній валюті, повинен бути перерахований в гривневий еквівалент по курсу валют Національного банку України станом на грудень 2013 року, дату, яку сторони погодили у розписці, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, виходячи з наступного.

Єдиним законним платіжним засобом на території України вважається гривня.

Водночас ст. 533 ЦК встановлює можливість визначити еквівалент грошового зобов'язання в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу, якщо інший порядок не встановлено договором.

Якщо заборгованість за грошовим зобов'язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення. При цьому суд повинен виходити з умови договору, в якій зазначено, за яким саме курсом валют - офіційним чи комерційним - розраховується сума в гривнях, що підлягає виплаті.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 01 березня 2017 року по справі №6-284цс17.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо укладення договору поруки лише з метою зміни підсудності.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 24 вересня 2013 року між ОСОБА_2та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4поручився за виконання обовязку ОСОБА_3 щодо розрахунків за договором позики - борговою розпискою від 24 вересня 2013 року на суму, еквівалентну 70000 Євро за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.

Пунктом 1.3.1 Договору передбачено обсяг відповідальності поручителя за невиконання ОСОБА_3 свого зобовязання за основним договором, а саме 5000 грн.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обовязки для поручителя, безпосередньо на права та обовязки боржника цей вид забезпечення виконання зобовязання не впливає, оскільки зобовязання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Отже, чинним законодавством України та умовами договору поруки не встановлено обовязок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобовязань перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки.

Таким чином посилання апелянта на укладення договору поруки без згоди боржника та на незначну суму не свідчить про його фіктивність.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не порушено правил підсудності, оскільки позивач скористався своїм правом , передбаченим ч.15 ст.28 ЦПК України, та предявив позов за місцем проживання одного з відповідачів.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм щодо розподілу судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.

Так, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Процент задоволеності позовних вимог склав 42%.

З урахуванням викладеного судові витрати щодо судового збору необхідно розподілити між сторонами наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судового збору, сплаченого при подачі позову до суду в розмірі 2893,8 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 766,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1058.11 грн., який останній не сплатив при поданні позову до суду.

Також, судом першої інстанції залишено без уваги вимогу відповідача про розподіл коштів, які останній поніс на правову допомогу.

Закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 4 статті 137 запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме рахунку № 2709/17/2 від 27 вересня 2017 року вартість оплати за договором про надання правової допомоги від 06.03.2017 року складає 19840 грн. ( а.с.144) ОСОБА_3. сплачено вказані кошти за надання правової допомоги, що підтверджуються відповідними квитанціями (а.с.145,146).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка з з детальним описом наданих послуг із зазначенням їх погодинної вартості, що відповідає вимогам діючого законодавства /а.с142/.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказані кошти підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_6 З вираховуванням відсотку задоволеності позову ( 42%) вказана сума складатиме 11507, 2 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, апелянтом при подачі апеляційної скарги апелянтом сплачено 10335 грн. судового збору ( а.с.232,233), які також підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги.

Відсоток задоволеності вимог апеляційної скарги складає 1,9%.

З урахуванням відсотку задоволеності вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір на користь ОСОБА_3 в розмірі 196, 30 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат, ухваливши у вказаній частині нове рішення.

В частині вирішення позовних вимог щодо стягнення суми боргу та 3% річних від простроченої суми рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.2 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2018 року в частині розподілу судових витрат - скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму судового збору, сплаченого при подачі позову до суду, в розмірі 2893,8 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 766,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1058.11 грн., який останній не сплатив при поданні позову до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 11507, 2 грн. сплачених ним за надання правової допомоги та 196, 30 грн. судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 806 351 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2014 року по 08.09.2016 року в розмірі 65082,47 грн. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2018 року.

Головуючий суддя: / підпис/ ОСОБА_1

Судді: / підпис/ ОСОБА_7 / підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська