Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 477/193/17

провадження № 61-933 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Миколаївгаз»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаззбут»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року у складі судді Семенової Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» (далі ПАТ «Миколаївгаз»), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаззбут» (далі ТОВ «Миколаївгаззбут») про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що у січні 2014 року він виявив суттєве збільшення обсягів спожитого газу його домоволодіння, у зв'язку з чим звернувся до ПАТ «Миколаївгаз» з заявою про перевірку лічильника газу. В результаті перевірки відповідачем було надано висновок про його несправність та необхідність направлення його на ремонт або заміну. Після встановлення відремонтованого лічильника ситуація не змінилась, а тому він повторно звернувся до ПАТ «Миколаївгаз» з заявою про заміну лічильника. У зв'язку з утворенням заборгованості за спожитий газ, представники відповідача перекрили газопостачання, встановили пломбу та запропонували змінити автоматику безпеки до газового котла з метою правильного регулювання подачі газу. На виконання зазначених рекомендацій він придбав автоматичну систему до котла вартістю 3 250,00 грн та кран вартістю 120,00 грн, за монтаж яких сплатив 180,00 грн. Після проведення робіт по заміні автоматики газового котла ПАТ «Миколаївгаз» відновило газопостачання. Через деякий час він знову виявив витік газу, після чого викликав представників ПАТ «Миколаївгаз», які виявили пошкодження у газопроводі. Вважав, що пошкодження газопроводу працівники відповідача зобов'язані були виявити ще за його першого звернення з приводу несправності системи газопостачання, а тому їх бездіяльність призвела до необгрунтованих витрат зі встановлення автоматики і крану, завищених обсягів нарахованого споживання газу, а відтак безпідставно нарахованої заборгованості, а також становила реальну загрозу його життю та здоров'ю.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив встановити факт нараження його на небезпеку у зв'язку з неналежним виконанням працівниками

ПАТ «Миколаївгаз» своїх обов'язків; визнати безпідставним нарахування йому заборгованості за спожитий газ в сумі 15 234,24 грн та звільнити від її сплати; зобов'язати відповідача відшкодувати вартість автоматичної системи в сумі 3 250,00 грн, крану в сумі 120,00 грн та вартість робіт з їх монтажу в розмірі 180,00 грн; зобов'язати ПАТ «Миколаївгаз» здійснити перевірку системи газопостачання у його домоволодінні на відповідність нормам безпеки її експлуатації; стягнути з ПАТ «Миколаївгаз» 30 468,48 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що посилання ОСОБА_1 на завищення показників лічильника через виток газу не можуть бути прийняті до уваги, ураховуючи встановлений факт самовільного втручання позивача до роботи газового обладнання шляхом зривання пломб та запірного пристрою, інших доводів безпідставності нарахування заборгованості за спожитий газ позивач не навів. Станом на час відключення позивача від газопостачання

24 лютого 2016 року факт витоку газу не зафіксовано, натомість виявлено невідповідність показників лічильника обліку газу та показань приладу обліку, зазначених позивачем у розрахунковому документі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання неправомірним нарахування ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за газ у розмірі 15 234, 24 грн та наступні вимоги про стягнення моральної шкоди, є необгрунтованими. Вирішуючи питання про відшкодування вартості придбаної позивачем системи автоматики управління газовим котлом, крану, а також вартості робіт з їх установлення, суд виходив з їх недоведеності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання факту нараження на небезпеку, визнання неправомірно нарахованого боргу, звільнення позивача від його сплати та зобов'язання ПАТ «Миколаївгаз» здійснити перевірку на відповідність нормам безпеки роботу всіх газових приладів та системи газопостачання, суд виходив з необгрунтованості таких вимог та, що положеннями статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено таких способів захисту порушених прав.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від

03 липня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції у межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належну оцінку зібраним доказам та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.Зазначив, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання безпідставним нарахування йому заборгованості за спожитий природний газ є правильним, оскільки такий спосіб захисту не передбачено чинним законодавством, а може бути запереченням у разі пред'явлення до позивача вимоги про стягнення заборгованості. Відмова суду в задоволенні вимоги про стягнення коштів за автоматику, кран та їх монтаж є обгрунтованою за недоведеністю їх придбання позивачем та обов'язку відповідача сплачувати їх вартість. За таких обставин та відсутності передбачених у договорі підстав відшкодування моральної шкоди, а також відсутності необхідності здійснення працівниками ПАТ «Миколаївгаз» перевірки на відповідність нормам безпеки газових приладів та системи газопостачання (після усунення її несправності у липні 2017 року), правильним вважав і висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

У січні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій заявник просить скасувати рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема заявник вважав необгрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про обрання ним неналежного способу захисту в частині вимоги про визнання неправомірним нарахування

ПАТ «Миколаївгаз» боргу за спожитий газ. Суди попередніх інстанцій не урахували, що неправомірність дій ПАТ «Миколаївгаз» щодо припинення газопостачання підтверджена листом НКРЕКП у Миколаївській області

№30-13-30/98 від 15 липня 2016 року, а збільшене споживання природного газу є наслідком його витоку, який своєчасно не виявили працівники

ПАТ «Миколаївгаз». Стверджував, що обов'язок виявити та знешкодити витік газу покладений саме на ПАТ «Миколаївгаз», оскільки такі роботи можуть проводити лише фахівці, які мають спеціальні знання, однак із-за їх бездіяльності та халатного виконання своїх обов'язків було порушено його право на безпеку життя та здоров'я.

У травні 2018 року надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «Миколаївгаз», у якому воно просило відмовити в задоволенні касаційної скарги. Зазначало, що оскарження дій щодо нарахування заборгованості за використаний природний газ не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту порушеного права. Крім того, відповідно до положень Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, саме власник, тобто ОСОБА_1, відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами та газовими приладами.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 26 червня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Миколаївгаз» укладено договір про надання послуг з газопостачання №1105011 (особовий рахунок №НОМЕР_1).

05 лютого 2016 року ОСОБА_1 підписано заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу ТОВ «Миколаївгаз збут», відповідно до якої ПАТ «Миколаївгаз» визначено як оператора газорозподільної мережі, з яким позивач уклав договір розподілу природного газу.

24 лютого 2016 року домоволодіння позивача було відключено від газопостачання представниками ПАТ «Миколаївгаз» у зв'язку з наявною у позивача заборгованістю за газопостачання у сумі 2 783,82 грн.

06 квітня 2016 року при проведенні ПАТ «Миколаївгаз» технічного обслуговування зафіксовано факт самовільного підключення домоволодіння позивача до газопостачання шляхом зривання пломби та блокуючого пристрою з запірної арматури ввідного газопроводу, у зв'язку з чим здійснено його повторне відключення від газопостачання.

Цього ж дня, в присутності сільського голови Новомиколаївської сільської ради та представника соціальної служби виявлено витік газу з труби при вводі до газового котла, який було усунуто наступного дня працівниками

ПАТ «Миколаївгаз» та здійснено перепломбування крану на вводі.

12 квітня 2016 року ПАТ «Миколаївгаз» видано припис про усунення небезпечних для експлуатації газового обладнання чинників, який підписано ОСОБА_1 без зауважень. Згідно даних акту технічного обслуговування від 12 квітня

2016 року витоку газу виявлено не було.

01 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про ремонт труби газопостачання у зв'язку з її пошкодженням, інших звернень щодо витоку газу протягом 2014-2016 років матеріали справи не містять.

Відповідно до пунктів 3.2., 3.3. Правил безпеки системи газопостачання України, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року №285, обов'язок забезпечити утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства України та відповідальність за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами покладено на власника такого майна.

У пункті 28 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246, із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2015 року №74 (далі Правила надання населенню послуг з газопостачання), закріплено право споживача на отримання послуг з монтажу, технічного обслуговування та ремонту газових приладів і пристроїв, лічильників газу за своєю заявкою.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язок забезпечення утримання систем газопостачання та відповідальність за їх технічний стан і безпечне користування газовими приладами та газопроводами покладається на власника майна, а обов'язок монтажу, технічного обслуговування та ремонту газових приладів та систем газопостачання покладається на газорозподільні підприємства, які здійснюють їх обслуговування за заявкою споживача.

Позивач не надав доказів на підтвердження неналежного виконання працівниками ПАТ «Миколаївгаз» обов'язків щодо монтажу, ремонту та обслуговування газових приладів і системи газопостачання, власником яких він є. З матеріалів справи убачається, що заявки позивача щодо наявності пошкоджень у системі газопостачання працівниками ПАТ «Миколаївгаз» були виконані вчасно, претензій щодо якості виконаних робіт, позивач не заявляв. Натомість, виникнення отвору у трубі газопроводу (наявність на ній іржі) свідчить про неналежне утримання системи газопостачання позивачем.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність (безвідповідальне ставлення до виконання своїх обов'язків) працівників ПАТ «Миколаївгаз», що наражає на небезпеку його життя та здоров'я, а також про зобов'язання відповідача здійснити перевірку на відповідність нормам безпеки усіх газових приладів та системи газопостачання домоволодіння заявника.

Верховний Суд вбачає помилкові посилання судів на невідповідність зазначеного позивачем способу захисту його прав, які визначені статтею 16 ЦК України, оскільки суди в даному конкретному випадку повинні були забезпечити ефективний захист порушеного права особи у спосіб не заборонений законом. Водночас зазначене порушення не є підставою для скасування правильного по суті, законного та справедливого рішення (частина друга статті 410 ЦПК України), з огляду на те, що суди розглянули позовні вимоги ОСОБА_1 по суті, та ухвалили в цій частині законні та обгрунтовані судові рішення про відмову у задоволенні таких вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За відсутності доказів придбання позивачем автоматичної системи управління газовим котлом, крану та вартості робіт по їх встановленню, а також відсутності належного обгрунтування підстав покладення на відповідача обов'язку відшкодування ОСОБА_1 таких витрат, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимог про відшкодування йому таких витрат.

Перевіряючи доводи касаційної скарги про незаконність відмови судами попередніх інстанцій у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 468, 48 грн, касаційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Апеляційний суд правильно зазначив, що умовами укладеного між

ОСОБА_1 та ПАТ «Миколаївгаз» договору про надання послуг з газопостачання не передбачено відшкодування моральної шкоди споживачу.

Ураховуючи, що у справі не встановлені обставини, з якими закон пов'язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, законними та обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про безпідставне нарахування заборгованості за спожитий газ та звільнення його від сплати боргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності ним таких вимог, та не оскарження ним дій відповідача щодо відключення будинку від газопостачання у зв'язку з наявністю у нього заборгованості за спожитий газ. Додатково, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд зазначили, що оскарження дій ПАТ «Миколаївгаз» щодо нарахування заборгованості за газ, є різновидом претензії, а тому такий спосіб захисту не передбачений статтею 16 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

З такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, оскільки вони грунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та порушенні норм процесуального права.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Про це зазначається й у частині першій статті

3 ЦПК України 2004 року.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті

16 ЦК України.

Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України убачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Крім того, судами не ураховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції Українита Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання безпідставним нарахування заборгованості за використаний природний газ та звільнення від її сплати, посилаючись на обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав.

У порушення зазначених вимог процесуального закону, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не уточнив у позивача підстав позову (чим він обгрунтовує свої вимоги), та зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), які б відповідали фактично встановленим обставинам справи, зокрема щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ, який є правильним, фактично відповідає заявленим позовним вимогам та є ефективним.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання безпідставним нарахування заборгованості за спожитий газ, суди не перевірили відповідність дій ПАТ «Миколаївгаз» щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ вимогам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та у зв'язку з цим відключення 24 лютого 2016 року його домоволодіння від газопостачання.

Зокрема, суди не надали оцінку наявності у позивача станом на 24 лютого

2016 року заборгованості за спожитий газ у розмірі 2 783,00 грн, існування якої визначено як підстава для відключення позивача від газопостачання у акті на відключення №142, яка не підтверджена належними доказами (взагалі відсутня у наданих ПАТ «Миколаївгаз» розрахунках заборгованості). Суд першої зазначив про невідповідність показників лічильника газу показникам кількості спожитого газу, що станом на 24 лютого 2016 року становила 1987 куб. м, а також про невідповідність дій відповідача по відключенню домоволодіння ОСОБА_1 від газопостачання вимогам пунктів 6, 9 Правил надання населенню послуг з газопостачання. Разом з тим, пославшись на те, що позивач не оскаржив зазначених дій ПАТ «Миколаївгаз», суд дійшов висновку про недоведеність таких вимог заявника, додатково послався на самовільне відновлення ним газопостачання, яке було виявлено відповідачем лише у квітні 2016 року, тоді як станом на 24 лютого 2016 року в акті про відключення від газопостачання зафіксовано, що споживання газу становить 26 909 куб. м, у зв'язку з чим у лютому 2016 року ПАТ «Миколаївгаз» нарахувало позивачеві заборгованість у розмірі 16 381,45 грн (тобто задовго до виявлення самовільного підключення позивачем до газопостачання), що не відповідає обставинам справи.

На неправомірне нарахування заборгованості та відключення домоволодіння ОСОБА_1 від газопостачання у зв'язку з порушенням ПАТ «Миколаївгаз» вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання вказував у відповіді на звернення заявника і Сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Миколаївській області, від 15 липня 2016 року №30-13-30/98, однак суди не надали цьому правової оцінки.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не вжили заходів щодо повного та всебічного розгляду справи, не встановили фактичні обставини, що мають істотне значення для її вирішення.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення у справі нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Миколаївгаз» про визнання безпідставним нарахування заборгованості за використаний природний газ та звільнення від сплати боргу, суди попередніх інстанцій ухвалили рішення з неправильним застосуванням положень матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому оскаржувані судові рішення в цій частині не можуть вважатися законними та обгрунтованими, а тому в силу положень частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від

08 червня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від

29 листопада 2017 року є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року, у частині вирішення позовних вимог про визнання безпідставною нараховану Публічним акціонерним товариством «Миколаївгаз» заборгованість та звільнення від її сплати, скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від

08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від

29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик