Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 234/9377/16-ц

провадження № 61-17771св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариство з обмеженою відповідальністю «Форвардавто-4», товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Холл»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів:

КанурноїО. Д., Космачевської Т. В., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Форвардавто-4» (далі - ТОВ «Форвардавто-4»), товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Холл» (далі - ТОВ «Авто-Холл») про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, визнання недійсною державну реєстрацію транспортного засобу, визнання права власності та витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2012 року ним було придбано автомобіль «Nissan Qashqai», який позивач зареєстрував та отримав реєстраційні документи. 10 липня 2014 року поблизу с. Орлівка Ясинуватського району Донецької області невідомі особи з застосуванням автоматичної вогнепальної зброї заволоділи його автомобілем. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження. За його заявою працівниками правоохоронних органів було встановлено, що 01 серпня 2014 року його автомобіль без його згоди було переоформлено на ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку від 31 липня 2014 року, виданої ТОВ «Форвардавто-4». 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 надав довіреність на ім'я ОСОБА_7 на продаж автомобіля. 02 серпня 2014 року його автомобіль ОСОБА_2 перевезено з м. Маріуполя до м. Києва і в той же день знято з реєстраційного обліку для продажу. 07 серпня 2014 року його автомобіль відповідно договору купівлі-продажу, укладеного на

ТОВ «Авто-Холл» між ОСОБА_2, від імені якого діяв

ОСОБА_7, та ОСОБА_3, було зареєстровано за останньою.

З урахуванням викладеного, просив суд визнати недійсним договір комісії від 31 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Форвардавто-4» про доручення на продаж автомобіля «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Nissan Qashqai», укладений 07 серпня 2014 року між ТОВ «Авто-Холл» та ОСОБА_3; визнати недійсною державну реєстрацію автомобіля «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, проведену 07 серпня 2014 року за ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску; витребувати вказаний автомобіль з чужого незаконного володіння та повернути ОСОБА_1

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області

від 10 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір комісії від 31 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Форвардавто-4» про доручення на продаж автомобіля «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, укладений 07 серпня 2014 року між ТОВ «Авто-Холл» та ОСОБА_3 Визнано недійсною державну реєстрацію автомобіля «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, проведену 07 серпня 2014 року за ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_1 право власності на вказаний автомобіль. Витребувано автомобіль «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, у ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння та повернуто ОСОБА_1 Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 придбала транспортний засіб, який було викрадено у ОСОБА_1, а тому на підставі статті 388 ЦК України вказане майно має бути повернуте ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргуОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 листопада

2016 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Форвардавто-4», ТОВ «Авто-Холл» про визнання недійсним договору комісії від 31 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Форвардавто-4» про доручення на продаж автомобіля «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, визнання за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, закрито. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Форвардавто-4», ТОВ «Авто-Холл» про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, укладеного 07 серпня 2014 року між ТОВ «Авто-Холл» та ОСОБА_3; визнання недійсною державну реєстрацію автомобіля «Nissan Qashqai» сірого кольору, 2012 року випуску, проведену 07 серпня 2014 року за ОСОБА_3; витребування автомобіля «Nissan Qashqai» у ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння та повернення ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання недійсним договору комісії від 31 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Форвардавто-4» про доручення на продаж автомобілю «Nissan Qashqai» та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаний автомобіль необхідно закрити на підставі статті 205 ЦПК України 2004 року, у зв'язку з наявністю рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім того, апеляційний суд зазначив, що підстав, передбачених статтею 215 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу автомобіля «Nissan Qashqai» від 07 серпня

2014 року між ТОВ «Авто-Холл» та ОСОБА_3 немає, тому вимоги про визнання недійсною державної реєстрації автомобіля за останньою задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування автомобіля з володіння

ОСОБА_3 та повернення його ОСОБА_1, апеляційний суд виходив з того, що підстав для застосування до вказаних вимог статті 388 ЦК України немає, оскільки триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, а тому вказані позовні вимоги є передчасними.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального права. Крім того, зазначає, що апеляційний суд безпідставно не застосував норми статті 388 ЦК України, оскільки автомобіль було вилучено із володіння ОСОБА_1 незаконним шляхом у результаті викрадення та продажу іншим особам.

У червні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначила, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим. Вважала, що не було встановлено судом факту вибуття майна з законного володіння власника й погодилась з висновком суду в частині закриття провадження.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції частково не відповідає.

Судом установлено, що 22 вересня 2012 року ОСОБА_1 придбав легковий автомобіль «Nіssan Qashqai», сірого кольору, 2012 року випуску. Зазначений автомобіль було взято на облік у міжрайонному реєстраційно-екзаменаційному відділі № 1 м. Донецька, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2. Автомобілю був присвоєний державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 10 липня 2014 року двоє невідомих ОСОБА_1 осіб у формі та зі зброєю, знаходячись між с. Орлівка та с. Ласточкіне Ясинуватського району Донецької області, незаконно заволоділи належним йому автомобілем.

За заявою ОСОБА_1 08 серпня 2014 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань були внесені відповідні відомості.

В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_1 визнано потерпілим.

01 серпня 2014 року Центром державної автомобільної інспекції № 1405

м. Маріуполя Донецької області, належний позивачу автомобіль, на підставі довідки-рахунку від 31 липня 2015 року, виданого ТОВ «Форвардавто-4», був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2

02 серпня 2014 року ОСОБА_2 зняв автомобіль з обліку для реалізації, а 07 серпня 2014 року на підставі довідки-рахунку, виданого ТОВ «Авто-Холл», автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3

23 вересня 2015 року за результатами оперативно-розшукових заходів належний позивачу автомобіль було знайдено у м. Києві та на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області

від 07 вересня 2015 року у ході обшуку його було вилучено у

ОСОБА_3

Постановою слідчого від 02 жовтня 2015 року автомобіль «Nіssan Qashqai» було визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Також судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ТОВ «Форвардавто-4», ТОВ «Авто-Холл» про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, визнання недійсною державну реєстрацію транспортного засобу, визнання права власності та витребування майна про визнання договору комісії недійсним, визнання права власності на автомобіль відмовлено.

Пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд, вірно застосувавши положення статті 205 ЦК України, дійшов вірного висновку про закриття провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним договору комісії від 31 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та

ТОВ «Форвардавто-4» про доручення на продаж автомобілю «Nissan Qashqai» та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаний автомобіль, у зв'язку з наявністю рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Частиною першою статті 215 Цивільного Кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною третьою вказаної вище статті, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається із частини п'ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов до правильного висновку, про те, що підстав, передбачених статтею 215 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу автомобіля «Nissan Qashqai» від 07 серпня

2014 року між ТОВ «Авто-Холл» та ОСОБА_3 немає, а, отже, і вимоги про визнання недійсною державну реєстрацію автомобіля за останньою задоволенню не підлягають.

Проте з висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування автомобіля з володіння

ОСОБА_3 та повернення його ОСОБА_1 погодитись не можна з огляду на наступне.

За положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині вимог про витребування автомобіля з володіння ОСОБА_3 та повернення його

ОСОБА_1, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення статті 388 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що

ОСОБА_3 придбала транспортний засіб, який було викрадено у власника, отже власник має право витребувати це майно у набувача, яке було у нього викрадено.

Апеляційний суд на вищевказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що підстав для застосування до вказаних вимог статті 388 ЦК України немає, оскільки триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, а тому безпідставно вважав вказані позовні вимоги передчасними.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог про витребування автомобіля та повернення його власнику скасувати, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 листопада 2016 року в цій частині залишити в силі.

В решті рішення Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта