Провадження №2-о/760/169/18
Справа №760/4343/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Ковальській К.О.,

за участю: позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Солом'янського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

В С Т А Н О В И В:

14.02.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 02 липня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року, рішення суду набрало законної сили 04.05.2017.

Зазначено, що сторони від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка посилалася на те, що незважаючи на розірвання шлюбу, вони з відповідачем продовжували проживати однією сім'єю, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах до 14 лютого 2018 року включно.

Зазначено, що в період часу з 04 травня 2017 року по 14 лютого 2018 рік вони з відповідачем та дітьми проживали спільно однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, де разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували спільних дітей. Стверджує, що проживання з родиною за вищевказаною адресою підтверджується довідкою ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» від 22.11.2017 року за № 317, зі змісту якої слідує, що вона видана ОСОБА_1 в тому, що вона та її неповнолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають в даний час за адресою: АДРЕСА_2.

Також позивачка пояснила, що вказані обставини можуть підтвердити свідки.

Позивачка вказала, що 13 лютого 2018 року ввечері вони з відповідачем посварились, та він пішов з дому.

Пояснено, що на сьогодні обставини проживання однією родиною у фактичних шлюбних стосунках не визнаються та оспорюються відповідачем по справі, однак, даний факт їй необхідно встановити з метою вирішення, у майбутньому, питання про поділ спільного майна подружжя.

У зв'язку з наведеним позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою та просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період часу з 04 травня 2017 року по 14 лютого 2018 рік включно.

Ухвалою судді від 16.02.2018 позовну заяву було залишено без руху.

30.05.2018 позивачкою було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 30.05.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 26.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 26.06.2018 позивачка підтримала позов з наведених вище підстав та просила його задовольнити, вказала, що інших доказів спільного проживання з відповідачем не має, свою заяву про допит свідків, надану разом з позовом, не підтримала.

Відповідач у судовому засіданні 26.06.2018 проти задоволення позову заперечував посилаючись на його необгрунтованість та пояснив, що іноді залишається у вказаному позивачкою приміщенні на прохання дітей, з позивачкою спільного господарства не ведуть після розірвання шлюбу та мали окремі бюджети, на даний момент відповідач переважно проживає на роботі.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 02 липня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка, звертаючись до суду із вказаною позовною заявою, посилалась на те, що після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім'єю, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах до 14 лютого 2018 року включно, за адресою: АДРЕСА_1, де разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували спільних дітей.

На підтвердження своєї позиції надала суду довідку, видану їй ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» від 22.11.2017 року за № 317, з якої вбачається, що ОСОБА_1 та її неповнолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають в даний час за адресою: АДРЕСА_2, на що суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

В матеріалах справи відсутні, належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що в період з 04 травня 2017 по 14 лютого 2018 року, включно, позивач проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем.

Копії доданих до заяви документів, не можуть в повній мірі довести факт проживання однією сім'єю, при цьому, відповідачем заперечується вказаний факт проживання з позивачем однією сім'єю після розірвання шлюбу.

Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрала спосіб захисту порушеного права та розпорядилася своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачем не доведено, чим не виконано вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору відсутні.

Суд, керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Усатова І.А.