Справа №490/7993/13-ц 20.07.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 490/7993/13-ц
Номер провадження 22-ц/784/1189/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

20 липня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

представника стягувача - ОСОБА_2,

представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ухвалу, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Черенкової Н.П., в приміщенні цього ж суду 16 травня 2018 року за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області) Сазонова Д.К.

В обґрунтування вимог скарги зазначено, що заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2013 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» прострочену заборгованість в розмірі 527 457.50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 липня 2013 року еквівалентно 4 215 967 грн. 80 коп., заборгованість зі сплати адміністративних послуг в розмірі 86 324 грн. 40 коп., та 555 339 грн. 65 коп. пені.

Рішення суду набрало законної сили та на підставі судового рішення Центральним районним судом міста Миколаєва було видано виконавчий лист №490/7993/13-ц, який в подальшому був пред'явлений до виконавчої служби для примусового виконання.

04 жовтня 2016 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазоновим Д.К. було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документа.

В ході виконавчого провадження, 04 липня 2017 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазоновим Д.К. винесено постанову про опис та арешт майна, а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яку в подальшому було передано на реалізацію з електронних торгів, та в якій зареєстровані та проживають малолітні діти (правнуки заявника) - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно протоколів проведення електронних торгів №297492 від 17 листопада 2017 року, №307635 від 28 грудня 2017 року та № 316515 від 14 лютого 2018 року у призначений час торги не відбулися.

Згідно акту про реалізацію предмета іпотеки , складеного 01 березня 2018 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазоновим Д.К., однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 придбано ПАТ «ПУМБ» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за ціною, що складає 142 884 грн.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що в порушення вимог діючого законодавства головним державним виконавцем під час реалізації нерухомого майна з електронних торгів не було отримано дозволу органу опіки та піклування на здійснення такого правочину, ОСОБА_3 просила суд:

визнати дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазонова Д.К. щодо неотримання ним дозволу органу опіки та піклування на здійснення правочину щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_2, право проживання і користування якою мають неповнолітні діти, неправомірними;

зобов'язати головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазонова Д.К. звернутися до органу опіки та піклування за отриманням відповідного дозволу на здійснення правочину щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_2, право проживання і користування якою мають неповнолітні діти.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_3 залишено без руху з підстав невідповідності її вимогам ст.175 ЦПК України, а скаржнику запропоновано надати новий текст скарги, в якому уточнити вимоги скарги, з посиланням на відповідні обставини та докази, вказавши, які наслідки повинні наступити для державного виконавця в результаті визнання його дій неправомірними. Крім того, необхідно було уточнити вимоги скарги, вказавши, чи не є даному випадку оскарження електронних торгів, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

На виконання вимог зазначеної ухвали 07 травня 2018 року скаржник подала скаргу (у новій редакції), в якому зазначила, що оскаржує саме протиправні дії державного виконавця, та остаточно просила:

визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазонова Д.К. щодо неотримання ним дозволу органу опіки та піклування на здійснення правочину при передачі на реалізацію однокімнатної квартири АДРЕСА_1, право проживання і користування якою мають неповнолітні діти;

визнати незаконною передачу на реалізацію з електронних торгів через СЕТАМ арештованого майна;

визнати і скасувати акт від 01 березня 2018 року про реалізацію предмета іпотеки;

зобов'язати головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Сазонова Д.К. звернутися до органу опіки та піклування за отриманням відповідного дозволу на здійснення правочину щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_1, право проживання і користування якою мають неповнолітні діти.

Наступною ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 травня 2018 року відмовлено у прийняті скарги ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами ст.ст.1,5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами і доповненнями та в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - винесення ухвали про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав заявників, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 цього Закону).

Зокрема, він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до п.п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена чинним Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону України зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Залишаючи скаргу без руху, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, та заявнику було запропоновано усунити недоліки скарги, шляхом надання скарги, в якій уточнити вимоги скарги, з посиланням на відповідні обставини та докази.

Постановляючи ухвалу про відмову у прийняті скарги, районний суду вважав, що боржником фактично оскаржуються правовідносини, які виникли з приводу реалізації майна на електронних торгів, а визнання недійсними електронних торгів здійснюється шляхом подання позовної заяви.

З такими висновками суду неможна погодитися, оскільки таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права та на стадії прийняття скарги до розгляду допустився до встановлення обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, а також надання оцінки доказів, тоді як вказане питання підлягає вирішенню судом лише після вирішення питання про прийняття скарги до розгляду.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що внаслідок порушення вищевказаних норм процесуального права судом першої інстанції порушено порядок вирішення питання про прийняття скарги до розгляду, що призвело до його неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції на підставі положень ст.379 ЦПК України, для вирішення питання про прийняття скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 травня 2018 року - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному скарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 23 липня 2018 року