Постанова

Іменем України

05 липня 2018 року

м. Київ

справа № 563/171/17-ц

провадження № 61-788св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Корецького районного суду Рівненської області

від 26 вересня 2017 року у складі судді Сірака Д. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів:

Бондаренко Н. В., Григоренка М. П., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 09 січня 2013 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак відповідач не виконала своїх зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 64 625,77 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача вказану суму та судові витрати.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2013 року № б/н у сумі 18 233,26 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивачем не надано доказів погодження з відповідачем підвищення процентної ставки, банком нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку, тому відсутні підстави стягнення заборгованості за підвищеними відсотками.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржувалося в частині заборгованості за процентами, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому відповідно до вимог статті 303 ЦПК України 2004 року не переглядалося.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині зменшення заборгованості за процентами та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що зменшуючи заборгованість за процентами суд першої інстанції здійснив розрахунок відсотків за початковою відсотковою ставкою 30 % річних, при цьому не взяв до уваги збільшення відсоткової ставки за договором, а апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції, проте такі висновки є помилковими, оскільки судами не було належним чином досліджено докази у справі, зокрема Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2-1-256, які є складовою кредитного договору укладеного між сторонами, розмір винагороди за послуги банку є невід'ємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими Умовами.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У грудні 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану касаційну скаргу до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У лютому 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суди першої та апеляційної інстанцій надали належну оцінку.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 09 січня 2013 року ОСОБА_4 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої погодилась на те, що ця заява, разом з пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно умов, укладеного між сторонами, кредитного договору ОСОБА_4 отримала платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно, наданого позивачем, розрахунку станом на 31 січня 2017 року у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість у розмірі 64 625,77 грн, яка складається з: 7 826,44 грн - заборгованість за кредитом, 50 195,72 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 050,00 грн - пеня та комісія, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 3 053,61 грн - штраф (процентна складова).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом ПАТ КБ «ПриватБанк»

від 18 серпня 2014 року СП-2014-6915682 процентну ставку для кредитної картки «Універсальна» збільшено до 34,8 %, а наказом від 18 лютого 2015 року СП-2015-6552838 її збільшено до 43,2 %.

Нарахування відсотків за кредитом за збільшеними процентними ставками підтверджується і наданим розрахунком заборгованості.

Пунктом 1.1.3.2.3 вказаних Умов передбачено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Згідно пункту 1.1.2.3 Умов та правил клієнт банка зобов'язаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.9 банк має право для різних цілей, зокрема про зміну тарифів, встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали зв'язку: відправлення смс-повідомленя на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк на чеках терміналів, інші засоби комунікації.

У відповідності до пункту 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику картки виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. У разі підключення власника картки до системи Internet-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Матеріали цієї справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що банк надсилав повідомлення позичальнику про збільшення відсоткової ставки з дотриманням процедури направлення такого сповіщення, тому твердження про настання змін відсоткової ставки у кредитному договорі, що підлягають виконанню сторонами, є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Доводи касаційної скарги про те, що зменшуючи заборгованість за процентами суд першої інстанції здійснив розрахунок відсотків за початковою відсотковою ставкою 30 % річних належним чином не дослідивши докази у справі, зокрема Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року є необґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій надана оцінка змісту указаних Умов та правил, проте судами відмовлено у стягненні підвищених відсотків з підстав неналежного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки, таким чином порушено вимоги частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено недійсність зміни відсоткової ставки у разі недотримання процедури її зміни.

Інші доводи касаційної скарги про те, що відповідача належним чином було повідомлено про підвищення відсоткової ставки шляхом направлення sms повідомлення - не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті такі доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, розглядаючи зазначений позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик