Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/682/17 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року під головуванням судді Лівочки Л.І.

у цивільній справі №275/682/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом. Просив встановити факт спільного проживання з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по червень 2017 року. Також просив визнати спільною сумісною власністю житловий будинок, визнавши за кожною із сторін право власності на ? частину будинку, вирішити питання щодо стягнення судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він з відповідачем з 2007 року почав проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. За час спільного проживання у них народилася дочка - ОСОБА_5, 2015 року народження. У 2008 році ними був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1. 25.01.2008 року для придбання цього будинку ОСОБА_6 з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" уклала кредитний договір, за яким він виступив поручителем за договором поруки. Кредит сплачували вчасно та в повному обсязі з коштів сімейного бюджету. Однак, в квітні 2009 року у них виникли труднощі по сплаті кредиту за будинок, а тому він, продавши належні йому на праві приватної власності земельні ділянки, погасив заборгованість за кредитним договором. В подальшому їх сімейне життя поступово погіршувалося, відбувалися постійні сварки, що в кінцевому результаті в червні 2017 року призвело до фактичного припинення ведення спільного господарства та сумісного проживання. Оскільки під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ними було набуто житловий будинок, вважав, що він підлягає поділу в рівних частинах між сторонами.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року позов задоволено. Встановлено факт спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з липня 2007 року по червень 2017 року. Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне з'ясування, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що з позивачем вони почали проживати однією сім'єю лише з березня 2010 року по червень 2017 року, оскільки з 2006 року по 2010 рік вона проживала з дитиною у своєї матері, що не заперечується самим позивачем. Доказом проживання однією сім'єю саме з 25 березня 2010 року є відмітка у паспорті позивача про його місце реєстрації в оспорюваному будинку. Окрім того, з 2007 року по 2010 рік вони з позивачем лише зустрічалися, проте разом не проживали, спільного господарства не вели та спільного бюджету не мали. А тому висновки суду в цій частині вважає помилковими. Спірний будинок був придбаний нею в січні 2008 року за кредитні кошти, взяті в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором. Позивач дійсно виступив поручителем за вказаним договором, але за умови, що це носить формальний характер. Окрім того, між нею та позивачем була домовленість, що кошти за кредитним договором вона буде сплачувати самостійно. Вказані обставини підтверджуються копіями квитанцій з 31.01.2008 року по 18.01.2010 року. Проте, суд на це уваги не звернув. Також вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що позивач в кінці 2009 року продав належні йому земельні ділянки та вказаними коштами сплатив кредит за спірний будинок, оскільки позивачем суду не надано жодних доказів, що саме ці кошти були сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/7361/74/128349 від 31.01.2008 року. На думку апелянта, позивачем суду не було надано належних та документально підтверджених доказів спільного їх проживання у період 2007-2010 років та того, що вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.

За правилами ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Окрім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 08.06.2016 року по справі №6-2253цс15.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Таким чином, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що в період з 2007 року по червень 2017 рік між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За час спільного проживання сторонами було набуте спірне майно.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони в період з 2007 року по 2017 рік в зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі не перебували.

За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дочка - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29.07.2017 року (а.с.6).

31.01.2008 року ОСОБА_3 з ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" уклала кредитний договір №014/7361/74/128349, відповідно до умов якого отримала кошти в сумі 30450 доларів США на придбання нерухомості, а саме, житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Брусилів, вул. Котовського, буд.38, зі строком повернення до 31.01.2018 року (а.с.119-124).

В цей же день між ОСОБА_4 та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено договір поруки №014/7361/74/128349/1, згідно якого відповідач, як поручитель, взяв на себе зобов"язання перед Банком відповідати по борговим зобов"язанням ОСОБА_3, які виникли відповідно умов кредитного договору №014/7361/74/128349( а.с.115- 118).

31.01.2008 року ОСОБА_3 за 191900 грн. придбала житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.83-84). Зазначений договір є чинним та жодною із сторін не оспорюється.

Згідно копії наряду-допуску №2 на виконання газонебезпечних робіт у газовому господарстві від 09.01.2009 року, пуск газу у вказаний житловий будинок відбувся 09.01.2009 року (а.с.104-105).

ОСОБА_3 у вказаному вище житловому будинку зареєструвалась 01.07.2009 року, а ОСОБА_4 - 25.03.2010 року, що підтверджується копією домової книги та копіями паспортів сторін(а.с. 7-8, 101-103).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка з 31.01.2008 року по 18.01.2010 року здійснювала платежі по кредитному договору №014/7361/74/128349 від 31.01.2008 року та повністю погасила кредит, що підтверджується виписками по рахунку про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором та копіями квитанцій (а.с.126-141).

Зі змісту договору купівлі-продажу земельних ділянок від 30.12.2009 року вбачається, що ОСОБА_4 продав ОСОБА_9 земельні ділянки площею 0,2500 га. та 0,6373га. по АДРЕСА_3 за 83239 грн. (а.с.148).

Виписка по рахунку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про погашення кредитної заборгованості свідчить про те, що в цей же день в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було внесено 10000 долларів США (а.с.139 зворот). Зазначена сума становить майже половину вартості спірного будинку, зазначену у договорі купівлі-продажу.

Враховуючи одночасність продажу та погашення заборгованості, суд обгрунтовано вважав, що саме виручені позивачем кошти від продажу належного йому нерухомого майна були направлені на погашення кредиту. Вказана обставина свідчить про те, що заборгованість за кредитним договором сторонами погашалася разом, за спільні кошти.

Крім того, допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_8 на підтвердження факту проживання сторін однією сім'єю зазначав, що позивача знає з 2007 року, а відповідача з 2008 року. Дуже часто, починаючи з 2008 року, бував у них в гостях, в будинку по АДРЕСА_2, який сторони придбали, зі слів ОСОБА_4, за кредитні кошти. Також зазначив, що для погашення заборгованості по кредиту, позивач продав належні йому на праві власності земельні ділянки та розрахувався з кредитом. Він допомагав позивачу впорядковувати спірний будинок, робити погріб, допомагав по господарству. В 2015 році у сторін народилася дочка,хрещеним батьком якої він є.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 показав, що він є сусідом ОСОБА_11- матері відповідачки, з якою раніше разом працював. Починаючи з літа 2007 року бачив біля подвір"я і в подвір"ї останньої автомобіль, належний ОСОБА_4 Зазначав, що ОСОБА_11 працювала на 2-3 роботах і добре заробляла та те, що ОСОБА_11 і ОСОБА_3 брали кредит в банку на придбання будинку по АДРЕСА_2. Оформлений кредит був на ОСОБА_3 та погашала, як йому відомо зі слів ОСОБА_11, вона сама. Будинок купувався, щоб в ньому проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_4 Він знає з 2008 року. Також повідомив, що газ до будинку проводився безоплатно відповідно до колдоговору. В 2008-2009 році він в цьому будинку робив систему опалення та йому допомагав це робити ОСОБА_4 На той час в будинку ніхто не проживав. З якого часу ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_3 йому невідомо.

Факт проживання однією сім'єю позивача з відповідачем без реєстрації шлюбу у вказаний період також підтверджується довідкою виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 24.07.2017 року за №2196, із змісту якої вбачається, що сім'я ОСОБА_4 складається з: ОСОБА_3, 1980 р.н. - дружина та ОСОБА_5, 2015 р.н. - дочка. Дитина проживає разом з батьками (а.с.9).

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

При визначенні осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного Кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі ВССУ від 05 серпня 2015 року в справі № 6-5626св15.

За заведених обставин, із врахуванням зібраних у справі доказів в їх сукупності та показів свідків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з 2007 року по червень 2017 рік між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Вказані обставини підтверджуються тим, що сторонами за час спільного проживання було придбано житловий будинок з метою спільного їх проживання. Кредитні кошти, за які було придбано будинок, сторонами погашалися спільно. Сторони проживали в придбаному будинку разом, робили в ньому ремонт, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, а відтак проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Оскільки майно, яке сторони придбали під час спільного проживання за спільні кошти, відповідно до вимог ст.74 СК України вважається спільним та підлягає розподілу, то суд обгрунтовано визнав право на нього за кожною із сторін в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів. Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 27.07.2018 року.