АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Київ

Справа №758/7647/16-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 25 липня 2018 року

Повний текст постанови складено 30 липня 2018 року

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Павлишина П.О.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва, ухваленого 29 березня 2017 року суддею Романом О.А., в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

Справа №758/7647/16-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/5391/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Роман О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 162 035 гривень 26 копійок, з яких: 144 282 гривні 28 копійок - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в період з 27 лютого 2014 року по 26 грудня 2014 року; 748 гривень 23 копійки - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 27 лютого 2014 року по 29 травня 2015 року; 16 964 гривні 53 копійки - 3% річних від простроченої суми в період з 27 лютого 2014 року по 26 грудня 2014 року; 40 гривень 22 копійки - 3% річних від простроченої суми в період з 27 лютого 2014 року по 29 травня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 26 липня 2010 року та 18 січня 2011 року, вона надала ОСОБА_8 в борг кошти, відповідно, в сумі 130 000 доларів США та в сумі 400 000 доларів США.

Згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2013 року, вирішено стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її користь з кожного з відповідачів по 683 449 гривень 71 копійку, а також кошти в сумі 1 073 гривні витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду, в частині стягнення коштів, в сумі 683 449 гривень 71 копійку виконане 26 грудня 2014 року, а в частині стягнення коштів в сумі 1 073 гривні виконане лише 29 травня 2015 року, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Первомайськ Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, кошти в сумі 163 655 (сто шістдесят три тисячі шістсот п'ятдесят п'ять) грн.61 коп., з яких: 144 282,28 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в період з 27.02.2014 року по 26.12.2014 року; 748,23 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в період з 27.02.2014 року по 29.05.2015 року; 16 964,53 грн. - 3% річних від простроченої суми в період з 27.02.2014 року по 26.12.2014року; 40,22 грн. - 3% річних від простроченої суми в період з 27.02.2014 року по 29.05.2015року, 1 620,35 грн. - сплачений судовий збір.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_3, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. З Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_3, підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Подільського районного суду м. Києва, по справі №2607/2520/2012 від 08 листопада 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року, «Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з кожного по 683 449 гривень 71 копійці (шістсот вісімдесят три тисячі чотириста сорок дев'ять гривень сімдесят одній копійці).

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з кожного суму судового збору по 1 073 гривні (одній тисячі сімдесят три гривні).» (а.с.3-7).

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст.11 ЦК України.

Так, у ч.5 ст.11 ЦК України визначено. що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції встановивши, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 08 листопада 2013 року, з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто з кожного по 683 449 гривень 71 копійці і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов'язанням, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які ОСОБА_3 належним чином не виконувала, що дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна