ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

м.Суми

Справа №582/1556/17

Номер провадження 22-ц/788/1075/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 23 квітня 2018 року, в складі судді Жмурченко В.Д., ухвалене у смт. Недригайлів, повний текст якого складено 03 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

28 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, мотивуючи тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року і до 31 березня 2013 року разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3, за якою вона доглядала, як дочка, проживала в смт. Недригайлів.

З 1997 року ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням, стан її здоров'я поступово погіршувався, а тому 31 березня 2013 року її матір переїхала до свого сина - ОСОБА_4, який проживає в м. Харків. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла та була похована в м. Харків.

Проживаючи в смт. Недригайлів її матір, перебуваючи у лікарні, познайомилась з громадянкою ОСОБА_2 та після виписки з лікарні почала з нею спілкуватися по телефону, а згодом остання почала приходити до них. В подальшому, між позивачем та ОСОБА_2 почали виникати конфлікти і вона попросила її не втручатися у їх сімейні відносини та більше до них не приходити.

Після цього, ОСОБА_2 почала спонукати її матір, ОСОБА_3, щоб та зверталась до Недригайлівського територіального соціального обслуговування для того, щоб призначили їй соціального працівника, оскільки дочка не доглядає за нею та звертатись до поліції з приводу того, що вона хоче вбити свою матір.

ОСОБА_2 розповсюджувала різні неправдиві слухи про неї в місті, говорила, що вона психічно хвора, погано відноситься до своєї матері.

У зв'язку з неправомірними діями зі сторони ОСОБА_2 вона зазнала моральних страждань, які виразились у переживаннях і які вона оцінює у 50000 грн.

Крім того, вона зазнала і матеріальної шкоди, оскільки витрачала значні кошти на своє лікування.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 21034,64 грн. - матеріальної шкоди.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 23 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд не повно з'ясував обставини справи, а саме: у рішенні не зазначив про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_6 в судовому засіданні 23 квітня 2018 року та не дав належної оцінки їх свідченням. Обидва свідки підтвердили факт конфлікту між нею та відповідачем та з їх пояснень чітко вбачається, що в діях відповідача є незаконне втручання в її особисте життя та життя її матері.

Крім того, суд не дав належної оцінки письмовим доказам, а саме заяві ОСОБА_2 до поліції, рішенням, які прийняті по факту розгляду цих заяв, вирізці з газети з дописом, який зроблений ОСОБА_2

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що більше п'яти років не зустрічалася та не спілкувалася з позивачем. Вважає позовні вимоги надуманими, необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в смт. Недригайлів, є дочкою ОСОБА_3 (а.с. 4, 8).

Згідно з довідкою МСЕК від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства безтерміново (а.с. 7).

Згідно з довідкою МСЕК від 24 липня 1997 року ОСОБА_3 була інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с. 23).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 104).

Постановою лейтенанта міліції Недригайлівського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_12 від 18 листопада 2011 року в порушенні кримінальної справи за відсутності ознак будь-якого злочину, передбаченого КК України, відносно ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 10).

Постановою лейтенанта міліції Недригайлівського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_12 від 19 листопада 2011 року в порушенні кримінальної справи за відсутності ознак будь-якого злочину, передбаченого КК України, відносно громадянки ОСОБА_3, гр. ОСОБА_9 відмовлено (а.с. 11).

Постановою Недригайлівського районного суду Сумської області від 11 грудня 2012 року закрито провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч. 1 КУпрАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 12).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог мотивоване тим, що в ході розгляду справи не встановлено вини відповідача в завданні позивачу майнової та моральної шкоди, а тому її вимоги є безпідставними.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Норми ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначають загальні підстави відшкодування майнової і моральної шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як слідує із роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у завданні позивачу майнової та моральної шкоди.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом не надано належної оцінки показанням свідків, є безпідставними, оскільки з протоколу судового засідання вбачається, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_12 були належним чином допитані в судовому засіданні та їх свідчення прийняті судом до уваги.

Крім того, в матеріалах справи є висновки ст. лейтенанта міліції ОСОБА_12 про результати розгляду матеріалів перевірки звернень ОСОБА_1 з заявою до правоохоронних органів з метою заборонити ОСОБА_2 відвідувати її матір, оскільки їх спілкування негативно впливає на відносини в родині, згідно з якими в діях гр. ОСОБА_2, яка є відповідачем у справі, не встановлено неправомірних вчинків по відношенню до ОСОБА_1

Вирізка з газети «Недригайлів сьогодні» з дописом, на яку посилається позивач, як на доказ завдання їй відповідачем моральної шкоди, зокрема: «Вона дала життя, освіту, свою любов, достаток і тобі розквіт, а получила печаль,сльози і чужину. ЇЇ слова живої для тебе» (а.с. 22), не є підставою вважати, що такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди. Крім того, достеменно не встановлено, ким саме зроблений вказаний допис.

Щодо відшкодування майнової шкоди, позивач не навела переконливих доказів її завдання відповідачем. Чеки з аптечних установ, що знаходяться в матеріалах справи, не підтверджують факт придбання нею ліків саме у зв'язку з завданням їй моральних страждань з боку ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства, а тому потребує періодичного лікування у зв'язку з її захворюванням.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С.Ткачук