Єдиний унікальний номер 233/1897/18 Номер провадження 22-ц/775/1103/2018

Доповідач Санікова О.С.
Категорія 33
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д.,Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Бахмуті цивільну справу №233/1897/18

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконністю тримання під вартою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2018 року,

(суддя Наумик О.О. ухвала постановлена у м. Костянтинівка),-

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу Костянтинівського міськрайонному суду Донецької області від 02 травня 2018 року, якою цивільну справу №233/1897/18 передано для розгляду за територіальною юрисдикцією до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач зазначає, що його позов підлягає розгляду в Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області на підставі ч.4 ст. 28 ЦПК України, оскільки він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, на думку позивача, у даній справі підлягає застосуванню положення ч.7 ст. 28 ЦПК України, оскільки моральна шкода, яку він просить стягнути була спричинена внаслідок дій (бездіяльності) відповідальних працівників Костянтинівського МВ ГУМВС у Донецькій області і Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області, які є структурними підрозділами Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Прокуратури Донецької області відповідно.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Донецькій області заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зокрема представник Головного управління зазначає, що за загальним правилом (ст. 27 ЦПК України) позови до юридичної особи предявляються в суд за їх місцезнаходженням. Однак, ч.4 ст. 28 ЦПК України передбачена можливість позивача звернутись із позовом за зареєстрованим місцем його проживання чи перебування. Оскільки позивач перебуває в Бахмутській установі відбування покарань Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (№6) справа за його позовом не підсудна Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про передачу справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ч.13 ст. 7 ЦПК України встановлено якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України, в якому просив: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на його користь суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

Місцем перебування позивача зазначена Бахмутська установа відбування покарань Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (№6) (найменування у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна установа «Бахмутська установа виконання покарань (№6)», місцезнаходження якої за адресою: 84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Ціолковського, 4.

Місцезнаходженням відповідачів згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є адреси: відповідача 1 - Головного управління Національної поліції в Донецькій області: 87517, Донецька обл., місто Маріуполь, пр. Нахімова, 86, відповідача 2 - Прокуратури Донецької області: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Університетська, 6, відповідача 3 Державної казначейської служби: 01601, місто Київ, вул. Бастіонна, 6.

З огляду на місцеперебування позивача та місцезнаходження відповідачів, виходячи з приписів ст.ст.27,28 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Проте такі висновки суду є помилковими.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 ЦПК України позови, повязані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть предявлятись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Стаття 29 ЦК України визначає місце проживання фізичної особи як житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

При цьому у абз.4 п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що не є місцем проживання фізичної особи місце, в якому вона знаходиться під вартою у вигляді запобіжного заходу, місце, в якому особа відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, місце, в якому особа знаходиться на стаціонарному лікуванні. Позови до таких осіб пред'являються за останнім місцем проживання до взяття під варту чи до поміщення до медичного закладу.

З матеріалів справи, а саме копії паспорту позивача (а.с.58-59) вбачається, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1

Згідно з абз.4 п.6 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон» на 11 -16 сторінках паспорту зазначається місце проживання громадянина України.

Крім того, матеріали справи містять копію довідки Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» №4 від 03.05.2018 року, яка підтверджує проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 (а.с.60).

Таким чином, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є м. Костянтинівка, а отже він мав право відповідно до ч.4 ст. 28 ЦПК України звернутись до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовом про стягнення моральної шкоди, завданої незаконністю тримання під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права є обгрунтованими.

Таким чином, наявні в матеріалах справи відомості не давали підстав для передачі справи для розгляду за територіальною юрисдикцією до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Викладене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що в силу ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2018 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконністю тримання під вартою направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Повний текст постанови складений 12 липня 2018 року.

ОСОБА_2 Санікова