ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 465/5009/14-ц

провадження № 61-3664св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., ОлійникА. С., Погрібний С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Львівська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року, ухвалене у складі судді Ванівського Ю. М., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року, постановлену колегією у складі суддів: Богонюка М. Я., Зверхановської Л. Д., Кабаля І. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування пункту 22 додатку № 2 до ухвали Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 687 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», яким ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 848 кв.м (0,0848 га) по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в межі переданої відповідачам у власність земельної ділянки включено загальний проїзд, який веде до будинку позивача. ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 на підставі вказаного рішення видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2008 року. Відповідачі перекрили загальний проїзд до будинку позивача та встановили металеві ворота, внаслідок чого позивач та інші співвласники АДРЕСА_1 і АДРЕСА_1 не можуть проїхати до належного їм житла.

При передачі у власність вказаної земельної ділянки не було погоджено її межі з суміжними власниками та землекористувачами. Зокрема, дані щодо меж земельної ділянки, які зазначені в державному акті, виданому відповідачам, не відповідають опису меж земельної ділянки в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки. Крім того, в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки підроблено підпис співвласника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8, що підтверджено висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при управлінні МВС України на залізничному транспорті відділу з обслуговування ЛУ на Львівській залізниці від 2 липня 2008 року № 161.

Позивач зазначає, що оскаржуваний пункт додатку до ухвали Львівської міської ради опротестовувався прокурором Франківського району м. Львова та був скасований ухвалою Львівської міської ради від 6 листопада 2008 року № 2189. Проте ця ухвала скасована постановою Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2011 року з посиланням на те, що законодавством не передбачено право органу місцевого самоврядування скасовувати рішення, на підставі яких у осіб виникло право власності на земельну ділянку.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 22 додатку № 2 до ухвали Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 687 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», яким громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передано у спільну власність земельну ділянку площею 848 кв.м (0,0848 га) по АДРЕСА_1.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 є співвласникомквартири АДРЕСА_1 та використовував для доступу до своєї квартири проїзд загального користування між будинками АДРЕСА_1, який передано у власність відповідачам та перекрито ними.

Наявність проїзду загального користування між будинками АДРЕСА_1, призначеного для використання мешканцями будинків АДРЕСА_1, підтверджується показами свідків, листом Державного комітету України з земельних ресурсів від 7 липня 2008 року № 14-11-13/7272, державним актом на право приватної власності на земельну ділянкою площею 0,06 га по АДРЕСА_1. Співставлення планів земельних ділянок на державних актах на право власності на земельні ділянки по вул. Моршинській, 9 та Моршинській, 9-а доводить, що до площі наданої відповідачам у власність земельної ділянки включено вказаний проїзд загального користування.

Вказане свідчить про порушення Львівською міською радою пункту «а» частини четвертої статті 83 ЗК України, відповідно до якого до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, відносяться землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Закриття проїзду загального користування призвело до порушення права позивача на володіння та користування належним йому майном.

Також суд першої інстанції зазначив, що при наданні відповідачам у власність земельної ділянки порушено процедуру її відведення. Зокрема, межі земельної ділянки не погоджено з суміжними власниками та землекористувачами, оскільки у акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 та у державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2008 року містяться різні описи меж земельної ділянки.

Крім того, у висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при управлінні МВС України на залізничному транспорті відділу з обслуговування ЛУ на Львівській залізниці від 2 липня 2008 року № 161 встановлено, що підпис у графі «землекористувач» навпроти прізвища ОСОБА_8 у акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки виконаний іншою особою.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін з посиланням на те, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У квітні 2016 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що мешканці багатоквартирного житлового АДРЕСА_1, у якому знаходиться квартира позивача, користуються відокремленим від території домоволодіння АДРЕСА_1, а спірна земельна ділянка не являється проїздом (місцем загального користування) та позначена як двір в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленому станом на 17 квітня 2006 року, на планах присадибної ділянки АДРЕСА_1, виготовлених станом на 23 травня 1990 року та 2 грудня 1997 року.

У відповіді Управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області від березня 2008 року № 376 земельна ділянка площею 1465,5 кв.м рішенням Львівської міської ради депутатів трудящих від 20 березня 1953 року № 335 закріплена за будинком АДРЕСА_1. Конфігурація земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 збережена і на даний час з урахуванням подальшого розподілу цієї земельної ділянки на два окремі номери домоволодінь АДРЕСА_1.

У відповіді вказаного Управління від 18 червня 2008 року № 1140 додатково зазначено, що розподіл прибудинкової території по АДРЕСА_1 відбувся за зверненням Народного суду Залізничного району м. Львова у червні 1959 року Львівської міжобласної контори бюро технічної інвентаризації, так як договором купівлі-продажу від 18 грудня 1958 року громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 придбано будинковолодіння АДРЕСА_1 в цілому та укладеного договір від 18 грудня 1958 року про порядок користування вказаним будинком. Користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 в існуючих на даний час межах зафіксовано планом садибної ділянки від 23 травня 1990 року, виданим Львівським міським бюро технічної інвентаризації. Конфігурація земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 1953 рік збережена і на даний час. Беручи до уваги рішення Львівської міської ради депутатів трудящих від 20 березня 1953 року № 335 та картографічні матеріали обміру кварталів, що розроблені на підставі цього рішення, Управління дійшло висновку, що проїзду загального користування через домоволодіння АДРЕСА_1 не показано, в наявності є цілісна земельна ділянка, яка в процесі розподілу нерухомого майна поділена на два окремі домоволодіння. За багатоквартирним АДРЕСА_1, який перебуває на балансі ЛКП «Затишне», рішенням Львівської міської ради депутатів трудящих від 20 березня 1953 року № 335 закріплена земельна ділянка площею 1 235,9 кв.м, яка відповідно до земельно-кадастрових даних відноситься до земель міста. Конфігурація земельної ділянки в частині суміжного землекористування з будинком АДРЕСА_1 та в цілому збігається з конфігурацією земельної ділянки станом на 1953 рік.

Вказані докази, на думку заявника, свідчать, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель загального користування, проте суд, у порушення вимог статей 212, 213 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи, не дав їм оцінки та не відобразив у рішенні результат такої оцінки.

Також судом не надано оцінки доказам, які спростовують підроблення підпису ОСОБА_8 у акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки, а саме висновку № 588 судово-почеркознавчої експертизи, складеному 24 березня 2009 року, та відповіді Прокуратури Личаківського району м. Львова від 3 серпня 2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 та про закриття кримінальної справи за фактом підроблення акта встановлення та узгодження меж земельної ділянки.

Заявник вказує, що суд безпідставно не застосував позовну давність до вимог позивача, а також не врахував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, оскільки ним заявлено вимогу про визнання незаконним та скасування пункту з додатку до рішення, а не рішення Львівської міської ради, яким відповідачам передано у власність земельну ділянку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін, посилаючись на те, що суди дали належну оцінку наданим сторонами доказам, дійшли обґрунтованого висновку про належність спірної земельної ділянки до земель загального користування, відсутність узгодження власниками суміжної земельної ділянки АДРЕСА_1 меж земельної ділянки та прийняли рішення про задоволення позову з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

У вересні 2016 року Львівська міська рада подала пояснення щодо касаційної скарги, у яких просить касаційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на те, що суди дійшли висновку про віднесення спірної земельної ділянки до земель загального користування на підставі неналежних доказів, оскільки відповідно до законодавства, чинного на час вирішення питання про надання відповідачам у власність земельної ділянки, розподіл земель на категорії у відповідності з призначенням території населеного пункту здійснюється в плані земельно-господарського устрою населеного пункту, який у матеріалах справи відсутній. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, оскільки право власності відповідачів підтверджується правовстановлюючим документом (державним актом на право власності на земельну ділянку).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 28 листопада 2006 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до міського голови м. Львова із заявою про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0848 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку.

До заяви додано акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 (дата його складання не зазначена), відповідно до якого земельна ділянка межує:

від А до Б - із землями загального користування, АДРЕСА_1;

від Б до В - із землями міста, ЖЕК № 200;

від В до Г - із домоволодінням АДРЕСА_1;

від Г до Д - із землями загального користування, АДРЕСА_1;

від Д до А - із землями міста, ЖЕК № 200.

Відповідно до висновку № 588 судово-почекрознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи № 144-2045 від 24 березня 2009 року підпис від імені ОСОБА_8, розташований у графі «ОСОБА_11 Моршин. АДРЕСА_1» в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, не є придатним для почеркознавчого дослідження з метою ідентифікації виконавця.

Листом від 3 серпня 2012 року № 96-316-12 Прокуратура Личаківського району м. Львова повідомила ОСОБА_6 про закриття кримінальної справи № 144-2045, порушеної за фактом підроблення акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 за ознаками злочинів, передбачених частинами першою та третьою статті 358 КК України; прийняття рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених частиною першою та частиною третьою статті 358 КК України.

Листом від 29 лютого 2008 року № 01-6-П61/62 Головне управління земельних ресурсів у Львівській області повідомило ОСОБА_4 про те, що державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Львові видано ОСОБА_12 та ОСОБА_13 23 січня 2003 року. Ухвала Львівської міської ради про передачу земельної ділянки площею 0,0848 га по АДРЕСА_1 прийнята 29 березня 2007 року, тому ОСОБА_8 не міг бути залученим до підписання акта встановлення і узгодження меж при підготовці технічної документації щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, оскільки на той час не був суміжним землевласником чи землекористувачем.

Також до заяви додано висновок Управління архітектури і містобудування Львівської міської ради від 8 листопада 2006 року № 3-8-21263/20 про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою, в якому зазначено, що Управління погоджує надання у приватну власність вказаної земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку та не погоджує надання частини земельної ділянки площею 0,0007 га, що розмішена у межах червоних ліній.

У висновку зазначено, що цільове призначення земельної ділянки - землі громадської та житлової забудови; функціональне призначення - землі житлової забудови; земельна ділянка згідно з генеральним планом м. Львова розміщена у кварталі житлової забудови.

Згідно з пунктом 22 додатку № 2 до ухвали Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 687 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 848 кв.м (0,0848 га) по АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку від 15 лютого 2008 року серії НОМЕР_1, виданого на підставі ухвали Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 687, земельна ділянка площею 0,0848 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно наявного у державному акті плану меж земельної ділянки ділянка межує:

від А до Б - із землями загального користування, АДРЕСА_1;

від Б до В - із землями житлової забудови;

від В до Г - із землями загального користування, АДРЕСА_1;

від Г до Д - із землями житлової забудови;

від Д до А - із землеволодінням гр. ОСОБА_14 та ін., АДРЕСА_1, 9.

12 вересня 2008 року прокурором Франківського району м. Львова внесено протест на ухвалу Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 687 в частині передачі відповідачам у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 з посиланням на те, що до цієї земельної ділянки входять землі загального користування (проїзд), які не можуть передаватися у приватну власність, а також на підробку підпису суміжного землекористувача ОСОБА_8 у акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки, відсутність у акті дати його складання та підпису інженера-геодезиста ОСОБА_15

Ухвалою Львівської міської ради від 6 листопада 2008 року № 2189 задоволено протест прокурора та скасовано пункт 22 додатку № 2 до ухвали ради від 29 березня 2007 року № 687.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2011 року у справі № 2-65/11, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року, визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 6 листопада 2008 року № 2189 «Про розгляд протеста прокурора Франківського району м. Львова від 12 вересня 2008 року № 136 зн-08». Суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку; законодавством не передбачено права органу місцевого самоврядування скасовувати свої попередні рішення, на підставі яких виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2010 року у справі № 22-4915/10, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року, скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 березня 2010 року в частині задоволення первісного позову та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_12 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа - Львівська міська рада, про визнання недійсним державного акта серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2008 року про право власності на земельну ділянку площею 0,0848 га по АДРЕСА_1, зобов'язання відповідачів демонтувати металеві ворота, відшкодування моральної шкоди. Судове рішення мотивоване тим, що до участі у справі як відповідача не залучено Львівську міську раду.

Крім того, суд зазначив, що позивачем не доведено, яким чином відсутність підпису ОСОБА_12 - власника суміжної земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 23 січня 2003 року, межі якої встановлено в натурі, узгоджено із сусідніми землекористувачами, в тому числі й відповідачами, та обнесено огорожею, - в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 порушує права позивача. Посилання ж позивача на порушення прав ОСОБА_4 як власника квартири у сусідньому АДРЕСА_1 є необґрунтованим, оскільки у позивача відсутні повноваження представляти його інтереси в суді.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 4 травня 2013 року належить на праві власності 43/100 частки квартири АДРЕСА_1.

З плану земельної ділянки, поверхового плану АДРЕСА_1 та технічного паспорта квартири № 2 цього будинку вбачається, що у квартиру № 2 передбачено вхід зі сторони будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1.

Будинок № 7 по АДРЕСА_1 знаходиться у власності територіальної громади м. Львова та перебуває на балансі Львівського комунального підприємства «Затишне», яке здійснює його обслуговування.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 30 березня 1999 року, виданим ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_13 на підставі ухвали Львівської міської ради народних депутатів від 5 листопада 1998 року № 85, вказаним громадянам передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку.

У цьому акті зазначено, що ділянка межує:

від А до Б - із домоволодінням АДРЕСА_1;

від Б до В - із землями загального користування;

від В до Г - із АДРЕСА_1 - землями загального користування;

від Г до А - із проїздом - землями загального користування.

23 січня 2003 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на підставі договору дарування 3/5 часток земельної ділянки від 7 грудня 2001 року видано державний акт серії ІІ-ЛВ № 002351 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку.

У цьому акті зазначено, що ділянка межує:

від А до Б - із землекористуванням гр. ОСОБА_7 (АДРЕСА_1);

від Б до В - із землями міської ради;

від В до Г - із землями загального користування (АДРЕСА_1);

від Г до А - із землями міської ради.

Рішенням виконкому Львівської міської ради від 20 березня 1953 року № 335 за домоволодінням АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку 1 466,5 кв.м, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 (довідка Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 16 листопада 2004 року).

Згідно з листом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 11 червня 2008 року на підставі рішення виконкому Червоноармійської районної ради депутатів від 12 січня 1953 року № 3 за домоволодінням № 7 на АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку розміром 1 235,9 кв.м, а за домоволодінням АДРЕСА_1 - земельну ділянку розміром 1 466,5 кв.м.

Управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області листом № 376 повідомило, що земельна ділянка площею 1 466,5 кв.м рішенням Львівської міської ради депутатів трудящих від 20 березня 1953 року № 335 була закріплена за будинком АДРЕСА_1. Конфігурація земельної ділянки збережена і на даний час з урахуванням подальшого її розподілу на два окремі домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвала Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 687 щодо безоплатної передачі мешканцям будинку АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,0848 га для обслуговування будинку відповідає вимогам Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

ОСОБА_8 не міг бути залученим до підписання акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, оскільки на той час не був суміжним землевласником чи землекористувачем.

Згідно відповіді Управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області від 18 червня 2008 року № 1140 земельна ділянка площею 1466,5 кв.м рішенням Львівської міської ради депутатів трудящих від 20 березня 1953 року № 335 була закріплена за будинком АДРЕСА_1.

Розподіл прибудинкової території по вул. Моршинській, 9 відбувся за зверненням Народного суду Залізничного району м. Львова в червні 1959 року до Львівської міжобласної контори бюро технічної інвентаризації, оскільки договором купівлі-продажу від 18 грудня 1958 року громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 придбано домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому і укладено договір від 18 грудня 1958 року про порядок користування вказаним будинком.

Користування прибудинковою територією по АДРЕСА_1 в існуючих на даний час межах зафіксовано планом садибної ділянки від 23 травня 1990 року, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації. Конфігурація земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 1953 рік збережена і на даний час. З урахуванням рішення Львівської міської ради депутатів трудящих від 20 березня 1953 року № 335 та картографічних матеріалів обміру кварталів, розроблених на підставі цього рішення, є очевидним, що проїзду загального користування через домоволодіння АДРЕСА_1 не показано; наявна цілісна земельна ділянка, яка в процесі розподілу нерухомого майна була розділена на два окремі домоволодіння.

За багатоквартирним АДРЕСА_1, який перебуває на балансі Львівського комунального підприємства «Затишне», рішенням Львівської міської ради депутатів трудящих від 20 березня 1953 року № 335 закріплена земельна ділянка площею 1235,9 кв.м, яка згідно із земельно-кадастровими даними відноситься до земель міста. Конфігурація земельної ділянки в частині суміжного землекористування з будинком АДРЕСА_1 та в цілому збігається з конфігурацією земельної ділянки станом на 1953 рік.

У технічних паспортах на житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Львові від 15 січня 2009 року та від 17 квітня 2006 року і планах присадибної ділянки станом на 23 травня 1990 року та 2 грудня 1997 року спірна частина земельної ділянки позначається як двір.

Згідно з листом Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 18 березня 2015 року № 908/3-21-8 пункт 22 додатку № 2 ухвали Львівської міської ради № 687 від 29 березня 2007 року суперечить вимогам пункту «а» частини 3 статті 83 та статті 198 Земельного кодексу України, оскільки з опису меж суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 у державному акті на право приватної власності на землю від 30 березня 1999 року встановлено, що частина земельної ділянки, яка передана ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у спільну сумісну власність, відносилась до земель загального користування. Підроблення підпису суміжного землекористувача на акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки свідчить про невідповідність розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки чинному законодавству.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до статті 19 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття рішення про передачу відповідачам у власність земельної ділянки) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частина перша, друга статті 20 ЗК України).

Відповідно до статті 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно зі статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Пунктом «а» частини третьої статті 83 ЗК України встановлено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 10 Порядку складання плану земельно-господарського устрою населеного пункту, затвердженого наказом Міністерства України у справах будівництва і архітектури та Державного комітету України по земельних ресурсах від 24 вересня 1993 року № 158/61, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11 жовтня 1993 року за № 152, чинного на час прийняття рішення про передачу відповідачам у власність земельної ділянки, план земельно-господарського устрою населеного пункту складається на основі генерального плану цього населеного пункту і затверджується відповідною місцевою Радою народних депутатів. План земельно-господарського устрою може виконуватись як розділ генерального плану населеного пункту і затверджуватись в його складі.

План земельно-господарського устрою містить дані про поділ земель за використанням відповідно до цільового призначення; поділ земель за формами власності і користування.

В плані земельно-господарського устрою у відповідності з призначенням територій населеного пункту, визначених його генеральним планом, здійснюється розподіл земельних ділянок на землі житлової та громадської забудови; землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення; землі природоохоронних, оздоровчих, рекреаційних, історикокультурних об'єктів; землі об'єктів комунального господарства; землі водогосподарського, лісогосподарського використання; землі сільськогосподарського використання; землі загального користування.

План земельно-господарського устрою населеного пункту є обов'язковим для виконання органами державного управління і виконавчої влади, а також підприємствами, установами, організаціями і громадянами.

Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Відповідно до пункту «в» статті 183 ЗК України одним з основних завдань землеустрою є встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Згідно з пунктами «а», «д», «е», «є» статті 184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, землеволодінь і землекористувань; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення Львівської міської ради про передачу відповідачам у власність земельної ділянки, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що, у порушення вимог статті 83 ЗК України, до складу земельної ділянки входять землі загального користування (проїзд). Суд зазначив, що вказана обставина (наявність проїзду загального користування між будинками АДРЕСА_1) підтверджується показами свідків, листом Державного комітету України з земельних ресурсів від 7 липня 2008 року №14-11-13/7272, державним актом на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1.

Проте відповідно до наведених норм законодавства використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою.

Всупереч вказаним нормам суд не дав належної оцінки наявним у справі викопіюванням з плану м. Львова; не встановив на підставі генерального плану м. Львова та плану земельно-господарського устрою, чи відносилася передана відповідачам у власність спірна частина земельної ділянки до земель загального користування, тавстановив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, на підставі неналежних доказів.

Також суд мотивував своє рішення тим, що при передачі відповідачам у власність земельної ділянки порушено процедуру її відведення, зокрема межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 не погоджено з суміжними власниками та землекористувачами, оскільки у акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки та у державному акті на право власності на земельну ділянку містяться різні описи меж земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_8, який зазначений в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки, не був суміжним землекористувачем, оскільки з 2003 року власниками земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Відповідно до статей 1, 3, 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У плані меж земельної ділянки в державному акті вказано, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 по лінії від Б до В межує із землями житлової забудови (земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій знаходиться будинок з квартирою, власником частини якої є позивач). У акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки вказано, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 по лінії від Б до В межує із землями міста. З акта вбачається, що Львівське комунальне підприємство «Затишне» -балансоутримувач будинку №7, який перебуває у власності територіальної громади м. Львова, погодив межі суміжної земельної ділянки по лінії від Б до В.

За наявності погодження меж спірної частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 з боку суміжного землекористувача Львівського комунального підприємства «Затишне» та відсутності у позивача ОСОБА_4 повноважень діяти від імені власників та землекористувачів інших суміжних ділянок, в тому числі ОСОБА_12 та ОСОБА_13, суд, задовольняючи позов ОСОБА_4, не навів у рішенні, які саме права позивача порушені та в чому полягає їх порушення.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 205 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі смерті фізичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу (частина перша статті 37 ЦПК України у тій же редакції Кодексу).

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть відповідача ОСОБА_7, яка померла 10 липня 2015 року, надана в судовому засіданні 22 липня 2015 року. Суд першої інстанції оцінки вказаному документу не дав та цього ж дня з порушенням вказаних норм права ухвалив рішення у справі, не вирішивши питання про залучення до участі у справі її правонаступника чи закриття провадження у справі.

За таких обставин касаційний суд частково задовольняє касаційну скаргу ОСОБА_6, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції передає справу на новий розгляд, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний