Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 715/384/17

провадження № 61-18515 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак Г. І., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня 2017 року у складі судді Цуркана В. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від

13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обгрунтування позовних вимог зазначило, що 10 травня 2007 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно умов його відповідач отримав кредит у розмірі 21 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за даним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31 грудня 2016 року у нього виникла заборгованість в розмірі 56 809,08 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 56 809,08 грн та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня

2017 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з порушенням строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 19 червня 2013 року, тоді як з позовом банк звернувся лише 23 лютого 2017 року. Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж 13 червня 2014 року є необгрунтованими, оскільки 01 квітня 2012 року та 17 квітня

2012 року відповідач отримав бонуси за покупку, а 13 червня 2014 року відбулося їх автоматичне списання з рахунку відповідача в рахунок погашення простроченої заборгованості у розмірі 20,68 грн. Оскільки зазначений платіж здійснювався не ОСОБА_1, це не може свідчити про вчинення ним дій, що свідчать про визнання відповідачем свого боргу та переривання перебігу позовної давності, а тому ураховуючи подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з обгрунтованості висновку суду про застосування позовної давності. Посилання позивача на не урахування судом того, що діючими на час укладення кредитного договору умовами про надання споживчого кредиту був передбачений збільшений строк позовної давності - п'ять років, апеляційний суд вважав безпідставними, оскільки згадані умови не містять дати їх затвердження, періоду чинності та підпису відповідача.

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 липня 2017 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не урахували та не надали оцінку факту неодноразового перевипуску кредитної картки «Універсальна» згідно відкритого 10 липня 2007 року на ім'я відповідача карткового рахунку, зокрема отриманої відповідачем 10 липня 2007 року картки № НОМЕР_1 зі строком дії до 31 травня 2015 року, наступного отримання ним 28 березня 2012 року картки № НОМЕР_2 зі строком дії до 31 січня 2016 року. З огляду на наведене, а також на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається із спливом останнього дня місяця дії картки, в даному випадку з 31 січня 2016 року, а позов було подано 23 лютого 2017 року, вважав безпідставним висновки судів про пропуск

ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня

2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій ухвалені при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушені норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 10 травня 2007 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою за користування кредитом 22,80 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, видав відповідачу кредит у розмірі 21 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувались, внаслідок чого станом на 31 грудня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 56 809,08 грн, яка складалась з: заборгованості за кредитом -

3 541,58 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом -

46 344,89 грн; заборгованості із сплата пені та комісії - 3 979,32 грн; штрафу (фіксована ставка) - 250 грн; штрафу (процентна складова) - 2 693,29 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Що стосується застосування судами позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Перевіряючи доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо не урахування судом першої інстанції передбаченої умовами надання споживчого кредиту збільшеної позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при укладенні кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту фізичним особам (розстрочка) (стандарт) у редакції, що передбачала збільшення строку позовної давності до п'яти років, оскільки вони не містять дати їх затвердження, періоду чинності та підпису відповідача.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком викладеним Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі

№ 6-240цс14.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з випискою про рух коштів по рахунку відповідач 01 квітня 2012 року та 17 квітня 2012 року отримав бонус за покупки у розмірі 0,68 коп. та 20,00 грн відповідно, які 13 червня 2014 року автоматично були списані з його рахунку на погашення простроченої заборгованості. Оскільки зазначений платіж був здійснений не ОСОБА_1, а був списаний з його рахунку самим позивачем, суди дійшли правильного висновку про те, що зазначене не може свідчити про переривання перебігу позовної давності.

Останній платіж відповідач здійснив 19 червня 2013 року у розмір 500,00 грн, позивач звернувся до суду з позовом 23 лютого 2017 року, а тому ураховуючи подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, суди відмовили у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за спливом строку позовної давності.

Такий висновок є передчасним, оскільки суди не перевірили та не надали оцінки доводам та відповідним доказам позивача про те, що після закінчення строку дії картки № НОМЕР_1 (до 31 травня 2015 року) відповідач 28 березня 2012 року отримав нову картку № НОМЕР_2 із строком дії до 31 січня 2016 року, та не урахували, що перебіг позовної давності за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не із закінченням строку дії договору.

Вищенаведений правовий висновок Верховного Суду України викладено у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Суди попередніх інстанцій на зазначене увагу не звернули, не встановили обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними та обгрунтованими, такими, що відповідають основоположним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 травня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 липня

2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик