ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року

м.Суми

Справа №577/5345/17

Номер провадження 22-ц/788/1148/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представники відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Конотопський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2018 року в складі судді Гетьмана В.В., ухваленого у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №18356, вчинений 11.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №753/1-224 від 31.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», та зупинити виконавче провадження №552099, відкрите на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі даного виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь банку 29617,29 швейцарських франків. Вказує, що даний напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки протягом дії кредитного договору по день звернення до суду, не отримував жодної вимоги від кредитора про усунення порушень, зокрема, про погашення заборгованості за основним зобовязанням передбаченим кредитним договором, відсотками та штрафними санкціями, ні поштовим відправленням, ні під розписку, ні в жоден інший спосіб передбачений законом, в тому числі за 30 днів до вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Нотаріус вирішив питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем і не витребував документи, які підтверджують безспірність заборгованості. З сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса, не погоджується. Крім того, сам кредитний договір взагалі не передбачає вчинення нотаріусом виконавчих написів.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2018 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 11.09.2017 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми заборгованості у розмірі 29617,29 швейцарських франків. Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 640 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначає, що нотаріус, під час вчинення виконавчого напису, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Вказує, що позивачем не було надано суду доказів того, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса його кредитна заборгованість була відсутня або мала інший розмір.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача не направлено.

В судове засідання представник банку не зявився, але про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. У листі до суду просив розглядати справу без їх участі.

Позивач проти скарги заперечив та просив рішення залишити без змін.

Треті особи в судове засідання не зявилися, але про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано одну із умов для винесення напису, а саме: безспірність заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 31.05.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №753/1-225, за умовами якого позичальник отримав 26500,00 швейцарських франків зі сплатою 9,7 % річних з кінцевим терміном погашення до 10.05.2032 року (а.с. 7,8).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.05.2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_7 було задоволено та стягнуто з останніх на користь банку в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 594556,40 грн (а.с. 9, 10).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2016 року, за заявою ОСОБА_1, рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 23.05.2016 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було скасовано (а.с. 12).

11.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 18356, про стягнення з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 29617,29 швейцарських франків заборгованості за кредитним договором, яка складається: 23599,97 Швейцарських франків заборгованість за кредитом, 6017,32 швейцарських франків заборгованість по відсоткам (а.с. 6).

За даним виконавчим документом державним виконавцем Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області було відкрито виконавче провадження №55209974 та 22.11.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Отже, на думку колегії суддів, дії нотаріуса щодо посвідчення права стягувача на стягнення з боржника грошових сум не повязані зі встановленням прав або обов'язків учасників правовідносин, тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також має бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів), є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

За виконавчим написом нотаріуса стягується кредитна заборгованість за період з 21.07.2016 по 21.07.2017 в сумі 23599,97 швейцарських франків і 6017,32 швейцарських франків - заборгованість за відсотками за користування кредитом, притому, що за укладеним сторонами кредитним договором позичальник ОСОБА_1 отримав кредит на суму 26500,00 швейцарських франків, який повинен повернути зі сплатою процентів у розмірі 236,00 швейцарських франків до 10 числа кожного місяця, строк повернення - 10 травня 2032 року.

Предметом розгляду постійно діючого третейського суду Асоціації Українських банків були вимоги ПАТ "Укрсоцбанку" про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від № 753/1-225 від 31.05.2007р. за період з 31.05.2007 по 11.11.2015 у розмірі 23599,97 швейцарських франків та 2087,39 швейцарських франків, це заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Отже, звернувшись до нотаріуса за видачею виконавчого напису щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період 21.072016 по 21.072017 в сумі кредиту 23599,97 швейцарських франків, банк фактично заявив вимогу про дострокове погашення кредиту, як це визначено п.3.2.3 договору.

З представленого суду пакету документів, які направлялися нотаріусу, вбачається наступне.

ОСОБА_1 припинив повертати кредит у січні 2015 року, але починаючи з 11.03.2008 року вже мав прострочену заборгованість по поверненню кредиту в сумі 394,73 швейцарських франків через неповну сплату позивачем щомісячного платежу згідно умов договору.

Дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами, оскільки про дату виникнення такої заборгованості банку було достовірно відомо з моменту припинення виконання позивачем кредитних зобов'язань. .

Виходячи з викладеного, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог банку, а тому обґрунтовано визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 серпня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: Т.А. Левченко

ОСОБА_9