Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 564/2708/14-ц

провадження № 61-3191 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Рівненської області у складі суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С., Максимчук З. М. від 24 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 20 лютого 2007 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 50 тис. доларів США зі сплатою 14, 86 % річних, із строком користування до 19 лютого 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язань цього ж дня між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 84,2 кв. м, незавершений будівництвом будинок загальною площею 159,5 кв. м та земельну ділянку площею 0,0925 га, що розташовані по АДРЕСА_1.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами.

Позичальник ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 16 жовтня 2014 року за ним рахується заборгованість у розмірі 1 141 475 грн 99 коп., із яких за тілом кредиту - 604 010 грн 06 коп., за відсотками - 537 465 грн 93 коп, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_4 та у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області, у складі судді Цвіркун О. С., від 27 січня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товаристовм «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_4, у розмірі 90 252, 20 доларів США, у рахунок виконання якого звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 84,2 кв. м; незавершений будівництвом будинок загальною площею 159,5 кв. м; земельну ділянку площею 0,0925 га, які розташовані по пров. Чубинського, 10 у м. Костополі Рівненської області, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, а тому є передбачені законом та договором іпотеки підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Справа судом апеляційної інстанції розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ Дельта Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32 378 грн 61 коп. та 1 064 грн 61 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що банк звернувся до суду із пропуском позовної давності щодо частини позовних вимог, про застосування якої заявлено відповідачем. При цьому суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами по визначений в кредитному договорі строк виконання зобов'язання (19 лютого 2012 року), а щомісячні платежі - до звернення до суду із позовом. Оскільки вартість предмета іпотеки значно перевищує розмір заборгованості боржника, вважав, що відсутні підстави для звернення стягнення на іпотечне майно.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що перебіг позовної давності почався не з часу вчинення нотаріусом виконавчого напису, а з часу повернення державним виконавцем виконавчого документу. Крім того, суд не навів доводів, на підставі яких було визначено суму заборгованості. Також зазначає, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

У лютому 2017 року від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких вони посилаються на те, що перебіг позовної давності розпочався з дня вчинення нотаріусом виконавчого напису, а тому банк звернувся із пропуском строку, встановленого статтею 257 ЦК України.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 лютого 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 50 тис. дол. США зі сплатою 14,86 % річних на термін до 19 лютого 2012 року включно (а. с. 6-10).

На забезпечення виконання зобов'язань цього ж дня між банком та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 84,2 кв. м, незавершений будівництвом будинок загальною площею 159,5 кв. м та земельну ділянку площею 0,0925 га, що розташовані по АДРЕСА_1.

Згідно із договором купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», останнє набуло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором станом на 19 січня 2015 року становить 90 252, 60 доларів США, із яких: 46 636, 50 доларів США - заборгованість за кредитним договором, 43 616, 10 доларів США - заборгованість за відсотками (а. с. 75).

28 грудня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А. Б. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму заборгованості 46 636, 50 доларів США.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду із позовними вимогами, до частини яких спливла позовна давність, та вважав, що оскільки останній платіж позичальник повинен був здійснити 11 січня 2012 року, то підлягають стягненню всі не здійснені платежі в межах трьохрічного строку позовної давності, а саме з

11 листопада 2011 року по 11 січня 2012 року у розмірі 2 500 доларів США, що еквівалентно 32 378 грн 61 коп. та відсотки за період з листопада

по 18 лютого 2012 року у розмірі 82, 20 доларів США, що еквівалентно

1064 грн 61 коп.

Проте погодитися з таким висновком не можна.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору від 20 лютого 2007 року кінцевим строком повернення кредиту сторонами визначено 19 лютого 2012 року, кінцевий строк повернення кредиту не змінювався, а тому станом на дату звернення із позовом до суду, 20 листопада 2014 року, строк позовної давності за вимогами ПАТ «Дельта Банк» про повернення кредиту в цілому не сплив.

Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, помилково вважав, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, не звернувши уваги на те, що строк повернення кредиту в цілому не змінювався.

При цьому звернення банка до нотаріуса із вимогою про вчинення виконавчого напису не можна вважати зміною строку виконання зобов'язань згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки кредитор просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а не повернути кредит у повному обсязі достроково.

Неправильне визначення судом апеляційної інстанції перебігу строку позовної давності про повернення кредиту в цілому потягло за собою стягнення суми заборгованості у значно меншому розмірі, що вплинуло на висновок суду про неспівмірність зазначеної заборгованості вартості предмета іпотеки та незаконну відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі 6-340цс15.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення апеляційного суду не може вважатись законним і підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд з підстав, встановлених статтею 411 ЦПК України.

При новому розгляді справи, суду апеляційної інстанції, крім викладених в цій постанові мотивів, потрібно врахувати правовий висновок, викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк