Провадження № 2/161/252/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спорту на стороні позивача - ОСОБА_4 опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини

В С Т А Н О В И В:

28.09.2017 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2012 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області ввід 03.05.2017 року. Від даного шлюбу мають дитину доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після припинення з відповідачем шлюбних відносин у грудні 2016 року, малолітня дитина проживає з нею в с. Лище Луцького району. Між нею та відповідачем існують постійні суперечки щодо визначення місця проживання малолітньої доньки. ОСОБА_2 при кожній нагоді вказує, що забере у неї дитину і що вона (позивач) не має права займатися її вихованням, оскільки не надає доньці належного догляду та утримання. З 04.09.2017 року донька ОСОБА_5 мала почати відвідувати дитячий садочок в с. Лище, де вони з дитиною проживають, однак відповідач звернувся до керівництва дошкільного навчального закладу і повідомив, що він не згідний, щоб донька відвідувала цей садочок, погрожував їм проблемами. Забороняючи дитині відвідувати дошкільний навчальний заклад , відповідач порушує права доньки на соціалізацію, не виконує свій обовязок щодо сприяння здобуття нею освіти. За таких обставин, вважає, що є підстави для визначення місця проживання дитини в судовому порядку. Крім того, розпорядженням Луцької районної державної адміністрації Волинської області № 147 від 03.04.2017 року було вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на зустрічі з малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме: щовівторка з 10.00 до середи 20.00, щосуботи з 10.00 до неділі 20.00 на нейтральній території без присутності матері. Вона (позивач) ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватися з донькою і не має наміру роботи це і в подальшому. Однак, у звязку з тим, що дитина буде відвідувати дошкільний навчальний заклад, вважає за необхідне встановити новий порядок спілкування батька з донькою.. В добровільному порядку вирішити дане питання не можливо, оскільки відповідач зневажливо ставиться до її прав як матері, його авторитарна поведінка призводить до того, що він забуває про потреби доньки. Просить суд визначити постійне місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1; встановити ОСОБА_2 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: спілкування з дочкою впродовж однієї доби кожного тижня за виключенням неділь, на які припадають перші дні світ, за умови не перешкоджати розпорядку дня ДНЗ чи школи; спілкування з дочкою на другий день Різдвяних та Великодніх світ та свята Трійці з 10.00 до 18.00; спілкування з дочкою впродовж восьми годин в день народження батька дитини 26 вересня; спілкування з дочкою впродовж двох годин в день народження дитини 21 липня, за умови не перешкоджання розпорядку дня ДНЗ чи школи; щорічний спільний відпочинок з дочкою в літній (або канікулярний зимовий) період протягом пятнадцяти днів на рік (за домовленістю частинами); тричі на літо спільний відпочинок протягом вихідних днів з 098.00 суботи до 18.00 неділі, або в інші дні тижня, враховуючи графік роботи батька, за умови не перешкоджати розпорядку для ДНЗ чи школи.

12.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, на обґрунтування вказавши, що він та дитина зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. За його місцем проживання для дитини створені всі належні умови, що в даний час не створено за місцем проживання ОСОБА_1 До часу примусової зміни місця проживання дитини, вона відвідувала дитячий садок в с. Підгайці Луцького району. Позивач без його згоди змінила як місце проживання дитини, так і дитячий садок. Вважає, що з урахуванням інтересів дитини, їй краще буде проживати за його місцем проживання. Просить суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2017 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа без самостійних вимог щодо предмету спорту на стороні позивача - ОСОБА_4 опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини була обєднана в одне провадження з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала, надала пояснення аналогічні до викладених у первісній позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснила, що до припинення шлюбних відносин з відповідачем її місцем проживання та місцем проживання дитини була адреса відповідача. У грудні 2016 року вона була змушена піти від відповідача разом з дитиною і з того часу проживає в будинку своєї матері в с. Лище Луцького району. На даний час дитина відвідує дитячий садочок за місцем свого проживання в с. Лище. Відповідач з цим не погоджується, вимагає, щоб дитина відвідувала садочок в с. Підгайці. Така вимоги відповідача ні на яких обєктивних підставах не ґрунтується, крім того, відстань від с. Лище до с. Підгайці є значною, потребує проїзду на рейсовому автобусі, що тягне за собою значні грошові витрати та витрати часу. Вважає, що місце проживання дитини має бути визначено саме з нею, оскільки доньці неповних чотири роки, модель її поведінки, як майбутньої жінки, може бути сформована тільки матірю. Твердження відповідача про те, що за місцем проживання в с. Лище дитині не створені належні умови не відповідають дійсності дитині створені всі умови, необхідні для проживання, розвитку та виховання. Встановлення нового порядку спілкування з донькою необхідно у звязку з тим, що відповідач не дотримується порядку, визначеного розпорядженням Луцької районної державної адміністрації Волинської області від 03.04.2017 року, відвідує та забирає дитину коли хоче, не зважаючи на те, що на цей час заплановані певні заходи, як то відвідування лікаря, похід до лялькового театру. Особисто відповідач про потреби та інтереси дитини не знає. Якщо визначити місце проживання дитини з відповідачем, то фактично доглядом та вихованням дитини буде займатися мати відповідача, оскільки він працює позмінно.

Відповідач ОСОБА_2 предявлені до нього ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, заявлені ним зустрічні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що не погоджується з тим, щоб дитина проживала з матірю, будь-які вагомі підстави щоб надати в цьому питанню перевагу матері відсутні. За місцем його проживання в с. Підгайці умови проживання для дитини кращі ніж в будинку матері позивачки в с. Лище. Так, в будинку в с. Лище дитина займає одну кімнату з матірю, в будинку немає кухні, кухня займає окрему будову. Крім того, нікому не відомо де та в яких умовах буде жити позивач, які умови в подальшому вона створить для дитини. Умови в дитячому садочку в с. Підгайці набагато кращі ніж в садочку с. Лище. В будинку з позивачкою проживає її брат, який має багато боргів, що створює небезпеку для дитини. Дійсно, він працює позмінно, але в той час, коли він буде знаходитися на роботі, догляд за дитиною буде здійснювати його мати.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації в судовому засідання пояснила, що вважає первісний позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими та безпідставними. Вважає, що інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з матірю. ОСОБА_4 опіки та піклування проводилося обстеження умов проживання позивачки ОСОБА_1 та було встановлено, що за місцем проживання матері встановлені всі необхідні для проживання, розвитку та виховання дитини умови. Встановлений розпорядженням Луцької районної державної адміністрації Волинської області від 03.04.2017 року графік спілкування з дитиною відповідачем неодноразово порушувався. Зі скаргами на те, що мати дитини створює перешкоди у спілкуванні з донькою, відповідач до ОСОБА_4 опіки та піклування не звертався, такі факти встановлені не були.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2012 року (а.с. 7).

Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2017 року (а.с. 10-12), рішення суду набрало законної сили 15.05.2017 року.

В шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з «Савич» та «Яслинська» (а.с. 9, 81).

З грудня 2016 року малолітня ОСОБА_5 проживає з матірю позивачкою ОСОБА_1 за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Лище, вул. Лісова, 20.

Відповідач ОСОБА_2 не погоджується з тим, щоб місцем проживання дитини було місце проживання позивача.

Тобто, сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання їх малолітньої доньки.

Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання

Виходячи з роз'яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є працевлаштованою працює на посаді фельдшера Відділення водолазно-рятувальних робіт (м. Луцьк) Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Волинській області, отримує стабільну заробітну плату (а.с. 17, 19).

Крім того, на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2017 року, позивач від відповідача отримує аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 квітня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13).

Позивач та малолітня ОСОБА_5 проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 в будинку, який належить матері позивача ОСОБА_6 (а.с. 14).

За місцем проживання та за місцем роботи позивач ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с. 16, 18).

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_1 не перебуває (а.с. 20).

З ОСОБА_3 обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 від 27.10.2017 року, проведеного Службою у справах дітей Луцької районної державної адміністрації (а.с. 78), дитина проживають з матірю ОСОБА_1 в с. Лище Луцького району. Будинок обладнаний газовим опаленням, забезпечений водопостачанням та електроенергією. Кімнати вмебльовані всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Мати з дитиною проживають в окремій кімнаті, дитина забезпечена місцем для відпочинку, дозвілля, одягом, взуттям, іграшками, засобами гігієни. За вказаною адресою також проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_6 баба дитини, ОСОБА_7 прабаба, ОСОБА_8 дядя. Дитина відвідує Лищенський дошкільний заклад «Іскринка». ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обовязки.

Як вбачається з висновку ОСОБА_4 опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визначення місця проживання малолітньої дитини № 2640/25/2-17 від 24.11.2017 року (а.с. 36-37), мати дитини ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обовязки, не перешкоджає у спілкуванні батька з дитиною і немає такого наміру у майбутньому. В своє чергу батько ОСОБА_2 систематично сплачує аліменти, бере участь у вихованні дочки. ОСОБА_4 опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що за місцем проживання позивача ОСОБА_1. створені всі необхідні умови для проживання малолітньої дитини.

Одночасно з цим, судом встановлено, що батько дитини відповідач ОСОБА_2 працює командиром відділення водієм частини спеціальної пожежної техніки Аварійно-рятувального загону спеціального призначення управління ДСНС України у Волинській області та проходить службу у другій черговій зміни даного підрозділу, працює позмінно за графіком чергувань (а.с. 49), отримує стабільну заробітну плату.

Відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. пров. Сонячний, 1, в будинку, який належить на праві власності його матері ОСОБА_9 (а.с. 44-47).

Крім відповідача ОСОБА_2 у вказаному будинку проживають його батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 50-52).

З пояснень сторін, представника ОСОБА_4 опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації, а також з матеріалів справи, судом встановлено, що малолітня ОСОБА_5, 21.07.2014 року в рівній мірі прихильна, як до матері, так і до батька.

Таким чином, судом встановлено, що і позивач ОСОБА_1, і відповідач ОСОБА_2,Ю в рівній мірі добросовісно виконують свої батьківські обовязки по утриманню та вихованню своєї малолітньої дитини, за місцем проживання кожного з них наявні необхідні умови для проживання та виховання малолітньої дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Оскільки малолітня ОСОБА_5 на час розгляду даної справи судом не досягла 10 років, за своїм віком вона не може дати об"єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, тому в судове зсідання вона не викликалася і її думка щодо визначення місця проживання не зясовувалася.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

Виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, взявши до уваги висновок органу опіки і піклування, суд вважає, що місце проживання малолітньої ОСОБА_5 необхідно визначити з матір»ю позивачкою ОСОБА_1

Проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що більш комфортним і зручним для дитини буде проживання разом з матір»ю.

Так, за час проживання малолітньої ОСОБА_5 в с. Лище вже склалася звична для дитини обстановка, у неї утворилися певне коло спілкування (друзі в дитячому садочку та за місцем проживання), дівчинка значний час відвідує дошкільний дитячий заклад.

Суд вважає, що зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, і не позбавляє батька дитини права на спілкування та участь у її вихованні.

Таким чином,позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини є такими, що підлягають до задоволення, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення відповідачу ОСОБА_2 порядку спілкування з дитиною за запропонованому нею графіку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Частинами 2 та 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Судом встановлено, що розпорядженням Луцької районної державної адміністрації Волинської області № 147 від 03.04.2017 року було вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на зустрічі з малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: щовівторка з 10.00 до середи 20.00, щосуботи з 10.00 до неділі 20.00 на нейтральній території без присутності матері (а.с. 15).

Судом встановлено, що вказане рішення ОСОБА_4 опіки та піклування сторонами виконується, мають місце поодинокі випадки недотримання встановленого порядку зустрічей з дитиною.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про встановлення порядку спілкування з донькою, позивач ОСОБА_1 просить встановити відповідачу інший порядок спілкування з дитиною, ніж визначений органом опіки та піклування, у зв»язку з тим, що дитина буде відвідувати дошкільний навчальний заклад.

Суд вважає, що в ході розгляду даної справи передбачені законом підстави для визначення відповідачу порядку спілкування з дитиною іншого, ніж вже визначено органом опіки та піклування, немає. Так, відповідач про зміну існуючого порядку суд не просить, доказів того, що встановлений порядок спілкування не відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_5, стороною позивача суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку спілкування з дитиною слід відмовити за необгрунтованністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру про визначення місця проживання дитини та про визначення порядку спілкування з дитиною, за кожну з яких позивач сплатила судовий збір в сумі 640 грн. (а.с. 1, 2).

Оскільки судом було задоволено лише одну позовну вимогу ОСОБА_1, то відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

На підставі ст.ст. 19, 141, 150, 131, 155, 157, 159, 161 СК України, ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування з дитиною задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необгрунтованністю.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 липня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_11