Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Бобрової І.О.

із секретарями - Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу у порядку спрощеного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 квітня 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 16.04.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов»язання припиненим,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобов»язання припиненим. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 30.12.2015 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток. Згідно Генеральної угоди банк надав позичальнику кредитну картку з лімітом 9083,14 грн. Станом на 15.08.2016 залишок боргу становив 6143,59 грн. 17.08.2016 позивач вніс через касу банку готівкою грошові кошти у розмірі 6201,46 грн. Проте, встановивши в результаті службової перевірки банку, що позивач вніс до каси банку суму 2601,46 грн замість 6201,46 грн. Під час звірки каси утворилась недостача у розмірі 3600,00 грн, та з»ясувалось, що касир помилково зарахувала на картку грошові кошти у сумі 6201,46 грн замість суми 2601,46 грн. На підставі чого 25.08.2016 з картки банком було списано суму у розмірі 3600,00 грн на погашення недостачі. В позові зазначає, що з боку банку чиняться незаконні дії по відношенню до ОСОБА_2, на протязі більше року після виконання своїх зобов»язань за кредитним договором на мобільний телефон позивача майже кожного дня надходять телефонні дзвінки від працівників банку та СМС повідомлення з незаконною вимогою сплатити неіснуючий борг який досягнув розміру більше ніж у 10 000,00 грн.

В позові позивач просить визнати зобов»язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карток від 30.12.2015, що була укладена між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», припиненими шляхом належного їх виконання. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату правової допомоги.

У відзиві на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» просить в задоволенні позову відмовити повністю. Посилається, що в результаті службової перевірки було встановлено, що 17.08.2016 ОСОБА_2 через касу відділення банку здійснювалося поповнення картки у сумі 6201,46 грн, але фактично позивачем було внесено в касу суму 2601,46 грн. Під час звірки каси утворилася нестача коштів у сумі 3600,00 грн та з»ясувалося, що касир помилково зарахувала на картку грошові кошти у сумі 6201,46 грн, замість фактично наданих позивачем коштів у сумі 2601,46 грн. Зазначає, що позивачем касиру було надано 14 купюр з яких 13 купюр номіналом по 200 грн та 1 купюра номіналом 2 грн. Зобов»язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 30.12.2015 позичальником не виконані належним чином.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.04.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобов»язання припиненим - задоволено. Визнано зобов»язання ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карток від 30.12.2015 припиненими шляхом їх належного виконання.

Задовольняючи позов місцевий суд прийшов до висновку, що позичальник виконав зобов»язання щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі, що є підставною для задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Є.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 06.04.2018, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є помилковим та незаконним.

У скарзі заявник посилається, що факт внесення готівки у розмірі 2602,00 грн підтверджується матеріалами відео спостереження з яких вбачається, що позивачем касиру було надано 14 купюр з яких 13 купюр номіналом по 200 грн та 1 купюра номіналом 2 грн. ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження факту внесення купюр іншого номіналу.

Операції по факту звіряння після закінчення касового обслуговування клієнтів з наступним дебетуванням картки клієнта банком були належним чином відображені, зокрема у виписці по рахунку нестачі касира.

Заявник посилається на Умови та правила надання банківських послуг, зокрема на п. 1.1.2.1.10, згідно якого, у разі помилкового зарахування коштів на картрахунок власник зобов»язаний повернути ці кошти і доручає Банку повернути їх шляхом списання з відповідного картрахунка.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.04.2018 відхилити, рішення місцевого суду залишити без змін. Стягнути на користь ОСОБА_2 з ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 500,00 грн витрат за надання правничої допомоги адвоката. Зазначає, що сторона позивача надала суду належні та достовірні докази на підтвердження виконання ОСОБА_2 своїх договірних зобов»язань. Відеозапис не є належним та достовірним доказом, оскільки на ньому зафіксовано лише момент внесення позивачем готівки до каси банку, запис не містить належної інформації щодо номіналу купюр. До показів свідка з боку відповідача - касира ОСОБА_6 слід відноситися критично з огляду на їх необ»єктивність та намагання цього свідка виправдати свої дії, що призвели до виникнення нестачі, як посадової особи, що несе повну матеріальну відповідальність.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 30.12.2015 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карток (а.с. 6).

Відповідно до п. 2.1, 2.3 Генеральної угоди, Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 9083,14 грн на строк 24 місяці з 30.12.2015 по 31.12.2017, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 9 083, 14 грн в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві строки. Для надання послуг Банк видає Позичальнику платіжну картку.

З виписки по картці/рахунку: НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період 01.08.2016 - 31.08.2016 ОСОБА_2 вбачається, що 17.08.2016 було поповнення картки готівкою у відділенні ВІДДІЛЕННЯ «ГОЛОВНЕ» ЧЕРНІГІВСЬКОГО РУ, м. Чернігів, вул. Серьожнікова, 6, на суму 6201,46 грн, залишок після операції - 57,87 грн (а.с. 7). 23.08.2016 з картки відбулось списання відсотків за прострочений кредит - 2,52 грн, та списання відсотків за користування кредитним лімітом - 55,35 грн. Цього ж дня кредитний ліміт: 0,00.

25.08.2016 дебетна частина переводу по вказаній вище картці -3600,00 грн.

Згідно службової записки від 23.08.2016 про проведення операції ручного дебетування карти по помилковій касовій операції встановлено, що касир ОСОБА_6 помилково поповнила карту № НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_2 на суму загальної заборгованості 6201,46 грн замість 2601,46 грн (а.с. 75).

У листі від 01.12.2016 № 20.1.0.0.0./7-20161119/1558 ПАТ КБ «ПриватБанк» надав роз»яснення ОСОБА_2 з приводу списання з його картки суми 3600,00 грн, де зазначено, що в результаті службової перевірки встановлено, що 17.08.2016 ОСОБА_2 через касу відділення Банку, яке знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Серьожнікова, 6 здійснювалось поповнення картки № НОМЕР_1 у сумі 6201,46 грн, але за фактом внесено в касу суму 2601,46 грн. Під час звірки каси утворилась недостача у розмірі 3600,00 грн та з»ясувалось, що касир помилково зарахувала на картку грошові кошти у сумі 6201,46 грн, замість суми 2601,46 грн. Факт внесення готівки у розмірі 2602,00 грн підтверджується матеріалами відео спостереження, а саме внесення 13 купюр номіналом по 200 грн та 2 грн і дрібними монетами. На підставі викладеного, враховуючи вимоги Умов і правил надання банківських послуг, ЦК України, 25.08.2016 із картки № НОМЕР_1 Банком списано суму у розмірі 3600,00 грн на погашення недостачі, яка виникла 17.08.2016 при поповненні даної картки на суму 2601,46 грн (а.с. 8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зобов»язання щодо повернення кредитних коштів за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карток від 30.12.2015 позивачем виконано в повному обсязі, оскільки кошти були внесені на погашення боргу в повному обсязі.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу I книги п'ятої "Зобов'язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12 - 15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права боржника передбаченого статті 599 ЦК України, на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України.

З врахуванням наведеного вбачається, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги, що в результаті службової перевірки було встановлено, 17.08.2016 ОСОБА_2 через касу відділення банку здійснювалось поповнення картки № НОМЕР_1 у сумі 6201,46 грн., хоча фактично позивачем було внесено в касу суму 2601,46 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині ґрунтуються на припущеннях, що в силу вимог частини шостої статті 81 ЦПК України є неприпустимим, оскільки, як на ухвалу суду першої інстанції від 22.02.2018 так і на пропозицію суду апеляційної інстанції, банком не було надано другого примірника чеку (квитанції) від 17.08.2016 про прийняття готівки касиром банку від ОСОБА_2 на суму 6201,46 грн., як не надано і посилання на наявність доказів на підтвердження внесення іншої суми в касу банку позивачем.

Відповідно до виписки з карткового рахунку ОСОБА_7 у філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 10.01.2018, йому було видано готівкою 15.08.2018 року 7500 грн. (а.с. 166).

Як вбачається, суд першої інстанції послався, що акту недостачі на суму 3600 грн та акту надлишків на суму 600 грн суду надано не було. Представником відповідача надано акт прийому передачі цінностей від 17.08.2016 року (а.с. 74), в якому вказано в національній валюті сума за даними книг обліку - 1890620,50; фактична наявність - 1890620,50; сума контр. перерахування - 1890620,60; в графі + надлишки, - недостачі вказана сума 3000 грн ( без зазначення мінуса та плюса), суд вважає, що це неналежний доказ на підтвердження недостачі станом на 17.08.2016 року, у зв'язку із тим, що в в. 15.5 Положення йдеться саме про акт недостачі чи акт про надлишки, а не про акт прийому-передачі цінностей.

Згідно із п. 15.5 Положення про організацію касової роботи у відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 55-73), при виявленні недостачі або надлишків при звірці залишків каси відділення автоматично формуються коректувальні проводки в операційний день банку на рахунки недостачі і надлишків першого матеріально відповідальної особи (касира) і суми розбіжностей фіксуються в акті про недостачу/надлишки.

Не дивлячись на те, що в прийнятому рішенні відповідача зазначається сума недостачі - 3000 грн, у відповіді на адресу позивача від 01.12.2016 року (а.с. 8), відповідач зазначає про те, що в результаті службової перевірки було встановлено, що позивачем 17.08.2016 р через касу відділення Банку, яке знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Серьожнікова, 6 здійснювалось поповнення картки № НОМЕР_1 у сумі 6201, 46 грн, але за фактом він вніс до каси суму 2601,46 грн. Під час звірки каси утворилась недостача у розмірі 3600,00 грн та з'ясувалось, що касир помилково зарахувала на картку грошові кошти у сумі 6201, 46 грн, замість суми 2 601,46 грн. На підставі вищезазначеного, 25.08.2016 р. із картки № НОМЕР_1 Банком було списано суму у розмірі 3600 грн на погашення недостачі.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В рішенні суду першої надана оцінка, як відеозапису, так і показам свідків, а також іншим доказам в сукупності, як це регламентовано нормами статті 89 ЦПК України, відповідно до якої, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на не доведення факту внесення купюр іншого номіналу ОСОБА_2, посилання на відповідність дій інструкціям банку щодо операцій по факту звіряння після закінчення касового обслуговування клієнтів з наступним дебетуванням картки клієнта банком, які належним чином відображені у виписці по рахунку нестачі касира № НОМЕР_2, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, щодо правомірності дій з врахуваннями п. 1.1.2.1.10 Умов та правил надання банківських послуг, у разі помилкового зарахування коштів на картрахунок власник зобов»язаний повернути ці кошти і доручає Банку повернути їх шляхом списання з відповідного картрахунка, є необгрунтованими, так банком не доведено обставини помилкового зарахування коштів на картрахунок ОСОБА_2, з врахуванням чого суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки за відсутності квитанції, належним доказом щодо прийняття коштів на поповнення рахунку ОСОБА_2 по справі є саме відображення у виписці по рахунку позивача про розмір грошових коштів прийнятих від нього 17.08.2016 року в сумі 6201,46 грн (а.с. 7, 25). Подальші транзакції по рахунку з 25.08.16 були проведені безпідставно, в тому числі дебетування рахунку позивача на суму 3600 грн, оскільки на підставі відеозапису, наданого суду неможливо зробити висновок про помилкове зарахування коштів на картрахунок позивача.

Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обгрунтованності рішення суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридтчної особи 14360570) слід стягнути на користь ОСОБА_2 в повернення судових витрат 1500 грн, які підтверджені належним чином, а саме квитанцією від 24.05.2018, угодою та розрахунком (а.с. 238-241).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 квітня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридтчної особи 14360570) на користь ОСОБА_2 в повернення судових витрат 1500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення у повному обсязі складено 30.07.2018.

Головуючий:Судді: