Ухвала

27 липня 2018 року

м. Київ

справа 2-1130/2009

провадження № 61-39570ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2009 року, ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2011 року, ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2009 року у справі № 2-1130 2009 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди задоволено. Визнано відомості, викладені ОСОБА_1 у скаргах, адресованих міському голові м. Калуша ОСОБА_3 від 17 березня 2009 року, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн моральної шкоди та 255,00 грн судових витрат. Зобов'язано ОСОБА_1 спростувати відомості, які не відповідають дійсності, викладені у скаргах і адресовані міському голові м. Калуша ОСОБА_3 від 17 березня 2009 року, шляхом направлення письмової заяви спростування на ім'я міського голови м. Калуша ОСОБА_3

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2011 року у справі № 2-с-56 2011 року, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу залишено без руху.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2011 року у справі № 2-1889/11, позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення моральної та матеріальної шкоди визнано неподаною і повернуто заявнику.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2018 року у справі № 2-1130/2009 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто у зв'язку з тим, що ним не надано доказів перегляду заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2009 року.

21 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2009 року, ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2011 року, ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2018 року, в якій просить притягнути до відповідальності суддів місцевого та апеляційного суду за дахування антисемітизму, скасувати злочинне рішення та відшкодувати 2 000,00 дол. США із місцевої казни.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що у зв'язку із погромами та дискримінацією, він убогий інвалід, накопичив суму для авіапереміщення в Білобірджан, Російської федерації. Але виводячи його із громадянства, службовими особами за погодження виписки із України затребувано хабара - 2000,00 дол. США (відповідало 10 000,00 грн) та спільно із місцевим судом антисемітським погромом знайдено і захоплено накопичення для вибуття. Вимогу Верховного Суду про перегляд заочного рішення злорадно знищено спаленням. Апеляційний суд, дахуючи антисемітизм не втрутився та неправильно вибрав статті законодавства.

Верховний Суд дослідив подану касаційну скаргу, за результатами чого дійшов висновку, що скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з наступних підстав.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 не навів згаданих підстав касаційного оскарження, не зазначив, які саме норми матеріального права були неправильно застосовані або які норми процесуального права були порушені судами і в чому полягають ці порушення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2009 року, ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2011 року, ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2018 року повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак