АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/18720/17

Провадження № 22-ц/787/1261/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року у складі судді Бердія М.А., ухвалене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, збільшення розміру стягнення додаткових витрат на утримання дитини, стягнення неустойки по несплаті аліментів та стягнення індексації по аліментах. В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що з часу призначення аліментів суттєво зросли потреби дитини і, відповідно, витрати на її утримання. З урахуванням збільшених позовних вимог просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Рівненського міського суду від 17 листопада 2016 року по справі №569/9569/14-ц, на її користь, на утримання їхнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми 800,00 грн. до твердої грошової суми 3000,00 грн., з індексацією відповідно до закону, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; змінити спосіб стягнення додаткових витрат на утримання дитини, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2013 року по справі №1715/19311/12, на користь ОСОБА_1, на утримання їхнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді додаткових витрат на санаторно-курортне лікування дитини після фактичного їх понесення, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на утримання їхнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 10000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку по несплаті аліментів за період з 23 жовтня 2012 року по 30 листопада 2017 року в розмірі 7868,35 грн. та індексацію по аліментах в сумі 1126 грн. за період з грудня 2016 року по січень 2018 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2016 року по справі №569/9569/14-ц, на користь ОСОБА_1, на утримання їхнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми 800,00 грн. до твердої грошової суми 1860,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Визначено стягувати додаткові витрати на утримання дитини, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2013 року по справі №1715/19311/12, на користь ОСОБА_1, на утримання їхнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50% від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку по несплаті аліментів за період з 23 жовтня 2012 року по 30 листопада 2017 року в розмірі 7868,35 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію по аліментах за період з грудня 2016 року по січень 2018 року в розмірі 1126,00 грн.. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 640,00 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду вмотивоване передбаченим законом обов'язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також нести додаткові витрати на утримання, пов'язані з лікуванням дитини-інваліда. Судом враховано обставини, які підтверджують про зміну матеріального становища позивачки і які є підставами вважати, що матеріальний стан позивачки погіршився, а тому позовні вимоги є законними.

Вважаючи рішення суду в частині збільшення розміру стягнутих рішенням суду аліментів у твердій грошовій сумі з 800 грн. до 1860 грн. незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 через свого представника - адвоката ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що не має фінансової можливості сплачувати аліменти в розмірі 1860 грн. щомісячно. Додає, що судом, всупереч вимогам ч.1 ст. 182 СК України, не враховано його матеріального становища, того, що його заробіток має мінливий характер, що він змушений підробляти охоронцем у школі та в таксі, щоб забезпечити своє існування та утримання двох дітей. Додає, що наявність у власності однокімнатної квартири, про що вказувала позивачка, не є свідчення стабільно високого доходу. Звертає увагу, що у нього є й інші утриманці, зокрема син ОСОБА_5, який на даний час досяг повноліття, проте продовжує навчання, і на утримання якого він, відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.06.2017р., сплачує 800 грн. щомісячно. Зазначає, що копію рішення, довідки та квитанцій про сплату таких сум він намагався подати до місцевого суду, проте йому було неправомірно відмовлено у задоволенні даного клопотання. Звертає увагу на те, що позивачка отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда, розмір якої становить понад 2 000,00 грн.. Вказує, що дитина попри вроджений порок серця та інвалідність все ж не потребує цілодобового догляду, а тому рішення позивачки ніде не працювати свідчить про свідомий вибір жити за рахунок аліментів та коштів, отриманих як соціальна допомога. Вважає, що позивачкою не було доведено підстав для зміни розміру аліментів, як-то: погіршення ї матеріального статну, зміна стану здоров'я, сімейного стану, що вимагають положення ст.. 192 СК України. Погоджується на збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1 000 грн., та вважає, що саме такий розмір забезпечить дотримання принципу рівності обов'язку батьків щодо дитини щодо її утримання, із врахуванням можливості забезпечити не лише дитині, а й собі належного рівня проживання. З наведених підстав просить скасувати рішення суду в частині збільшення розміру аліментів з 800 грн. до 1860 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, котрим збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Рівненського міського суду від 17 листопада 2016 року по справі №569/9569/14-ц, на користь ОСОБА_1 на утримання їхнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми 800,00 грн. до твердої грошової суми 1000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивачка ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно з'ясованих обставин справи та просить залишити його без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 16 грудня 2005 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 21 січня 2013 року по цивільній справі №1715/19311/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на виховання матері та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400 грн. щомісячно, а також стягнуто додаткові витрати на санаторно-курортне лікування дитини після їх фактичного понесення, постійно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду від 17 листопада 2016 року по цивільній справі №569/9569/14-ц збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, до твердої грошової суми в розмірі 800,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 20 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття та позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Син сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом-дитинства, хворіє на вроджений порок серця, що стверджується консультативними висновками ДУ «Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова» №7116 від 11.05.2016 року, №6953 від 16.05.2012 року, №6335 від 04.05.2007 року, корінцями Медичних висновків ЛКК Рівненської міської дитячої лікарні на дитину-інваліда з дитинства віком до 18 років №60 від 18.05.2016 року та №84 від 11.05.2016 року, протоколом/картою ехокардіографічного обстеження від 11.05.2016 року та від 04.05.2007 року, посвідченням серії НОМЕР_2, виданого УПСЗН м. Рівне на дитину-інваліда до 18 років ОСОБА_3, 2005 р.н., індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда, заповненою 18.05.2016 року Міською дитячою лікарнею Рівненської міської ради, яка засвідчена головою ЛКК та дільничим лікарем.

Як вбачається з вищевказаної медичної документації, ОСОБА_3 постійно рекомендовано консервативне лікування (амбулаторне під наглядом лікаря), а також щороку санаторно-курортне лікування в санаторії та амбулаторно-курортне лікування. Щороку з 2013 по 2017 роки ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова» МОЗ України, що підтверджується виписками з історії хвороби. Син сторін у супроводі своєї матері, позивачки у справі, регулярно їздить на обстеження до ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України» для консультацій, підтвердження діагнозу та отримання рекомендацій щодо подальшого лікування, що потребує додаткових фінансових затрат. Згідно консультативних висновків ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України» ОСОБА_3 призначено амбулаторне лікування під наглядом лікуючого лікаря та в подальшому він потребує протезування серцевого клапану, орієнтовна вартість якого становить 40 000 євро.

Як вказано в позовній заяві, стан здоров'я дитини потребує здійснення постійних додаткових витрат на лікування та постійну підтримуючу терапію, що становить значні витрати, тоді як відповідач жодної участі в цих витратах не бере. Такі доводи в частині додаткових витрат на лікування відповідачем жодними доказами не спростовані.

Що стосується посилань апеляційної скарги на те, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано матеріального становища платника аліментів, мінливого характеру його доходу, додаткових підробітків з метою забезпечити своє існування та утримання двох дітей, то вони апеляційним судом відхиляються як такі, що не відповідають обставинам справи. Так, місцевим судом при частковому задоволенні позовних вимог було враховано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів №821/1/183 від 23.03.2018 року виданих ДПІ ГУ ДФС у Київській області, згідно якого у ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2017 року відсутня інформація про доходи. Разом з тим, платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, що не позбавляє його можливості працевлаштуватися таким чином, щоб мати можливість забезпечити себе та осіб, які перебувають на його утриманні, на належному рівні.

Відповідно, до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Судом безспірно встановлено, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів зросли потреби дитини, пов'язані з харчуванням, забезпеченням необхідними побутовими речами, товарами необхідного повсякденного вжитку, з розвитком дитини як особистості, з відпочинком, а також збільшилися витрати на її лікування. Змінився також і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд відхиляє покликання апеляційної скарги на те, що позивачкою свідомо обрано такий спосіб життя, при якому вона вирішила не працювати, а проживати за рахунок аліментів на дитину та пенсії дитини по інвалідності. Наявні в матеріалах справи медичні довідки та інші документи медичного характеру вказують на те, що син сторін ОСОБА_3 потребує постійного нагляду дорослих в силу характеру свого захворювання, а зважаючи на те, що відповідач як батько дитини такого догляду їй не забезпечує зовсім, то мати змушена здійснювати такий догляд і супровід дитини постійно, що в свою чергу унеможливлює її працевлаштування та зайнятість з метою отримання доходу.

Про відсутність участі відповідача у вихованні та утриманні спільного з позивачкою сина свідчать встановлені судом факти, зокрема, заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.11.2014р. в справі № 569/9569/14-ц, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.11.2016р. та постановою Апеляційного суду Рівненської області, яким позбавлено відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_6. Більш того, сплата ОСОБА_2 заборгованості по аліментах у листопаді 2017 року в сумі 23 705,00 грн. за період з жовтня 2012 року по дату сплати, вказує на те, що у цей період син сторін не отримував від батька ні догляду, ні матеріальної підтримки.

Викладені у апеляційній скарзі посилання ОСОБА_2 на сплату ним аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, апеляційним судом оцінюються критично. Так, відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Поруч із цим, обов'язок утримувати неповнолітню дитину є безумовним щодо матеріального стану платника аліментів в розумінні ч. 1 ст. 180 СК України та ст. 185 СК України щодо обов'язку участі у додаткових витратах на дитину.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С.О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.