АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/1518/17 Головуючий суддя І інстанції Чайка І. В.
Провадження № 22-ц/790/3872/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив :

09 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», треті особи: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень позивач зазначила, що 01.07.2016 року третя особа у справі - ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ПАТ « Укртелеком», у місті Харкові під час руху по пр-ту Героїв Сталінграда, в районі будинку 1-А, при зміні напрямку руху не впевнився , що це буде безпечно, створив аварійну обстановку, внаслідок чого автомобіль «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить позивачу, здійснив наїзд на бордюрний камінь, чим спричинив пошкодження транспортного засобу та в результаті чого позивачу було завдано матеріальну шкоду. Винним у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, тобто ОСОБА_4

Сума матеріальної шкоди, що була завдана позивачу, в результаті пошкодження його автомобіля «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 157038,75 грн. Автомобіль «Volkswagen» водія, якого визнано винним у ДТП, був застрахований в АТ « СГ « ТАС» та в подальшому вказана страхова компанія сплатила позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 77388,87 грн. Отже, різниця між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням становить 79649,88 грн. та на думку позивача підлягає стягненню з ПАТ « Укртелеком». Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати в розмірі 1000,00 грн. яка була ним сплачена за оцінку вартості, щодо визначення розміру завданої шкоди, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги 21.04.2017, ОСОБА_3 остаточно просила суд:стягнути з відповідача на її користь у якості відшкодування матеріальної шкоди різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 79 649,88 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті незалежної оцінки у сумі 1000 грн., судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача. При цьому посилалась на те, що рішення незаконне, необґрунтоване, висновки суду є помилковими, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що матеріальний збиток, завданий її автомобілю підтверджується звітом № 749 по визначенню вартості матеріального збитку від 06.02.2017 року. який є письмовим доказом по справі. Відповідачем не було надано до суду доказів які б спростовували висновки дослідження або свідчили про його неправильність.

Вказала, що автотоварознавчу експертизу, яка була призначена за клопотанням відповідача не було проведено в зв'язку з відсутністю оплати з боку відповідача.

Посилається на правовий висновок Верховного Суду України від 20.01.2013 року № 6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У своєму письмовому відзиві представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року - залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи скарги є безпідставними і необґрунтованими.

На обґрунтування вказав, що суд правильно встановив, що позивач не довів розмір реальних збитків, про стягнення яких було заявлено у позові, оскільки відсутні документи про фактичне проведення ремонтних робіт, їх об'єм та вартість, а наданий позивачем звіт має значення лише для майбутніх ремонтних робіт. Крім того, на день ухвалення оскаржуваного рішення позивач вже продала автомобіль, вже не була не була його володільцем і тому у неї вже не було прав для задоволення вимог про майбутні витрати на його ремонт.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, згідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у передбачених ст. 367 ЦПК України межах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов позивачем необгрунтований, позивачем та його представником не надано достатніх доказів на підтвердження факту понесення ОСОБА_3 матеріальних збитків, у зв'язку з пошкодженням її автомобіля, а також не надано доказів фактичного проведення ремонтних робіт, їх об'єму та вартості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Аналогічні роз?яснення містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Судом встановлено, 01.07.2016 року третя особа у справі - ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, у місті Харкові під час руху по пр-ту Героїв Сталінграда, в районі будинку 1-А, при зміні напрямку руху не впевнився , що це буде безпечно, допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3, внаслідок чого автомобілі зазнали технічні пошкодження.

Постановою Комінтернівського району м. Харкова від 12.08.2016 року водія автомобіля «Volkswagen» - ОСОБА_4 визнано винним у скоєні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником пошкодженого автомобіля «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3 є позивач по справі - ОСОБА_3. ( а.с.7)

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким під час ДТП управляв ОСОБА_4 є - ПАТ «Укртелеком» ( а.с.127)

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до копії полісу № АЕ/8653502 від 08.04.2016 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, страхувальником якого є ПАТ « Укртелеком», застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС». Строк дії договору з 15.05.2016 року по 14.05.2017 року.

Крім того, вказаним полісом, страхова суму ( ліміт відповідальності) на одного потерпілого визначено в розмірі 100000,000 грн.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як визначено у ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством..

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням власнику транспортного засобу № 749 від 06.02.2017 року, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3 , в загальному розмірі становить 157 038, 75 грн.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 про страхове відшкодування від 17.08.2016 року, яка адресована Голові правління ПрАТ «СГ «ТАС», остання зазначила про розмір завданої шкоди, внаслідок ДТП в розмірі 77 777, 76 грн., яку просила відшкодувати. ( а.с.102)

Згідно платіжного доручення № 106190 від 12.10.2016 року вбачається, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснило страхову виплату позивачу згідно полісу № АЕ/8653502 від 08.04.2016 року в загальному розмірі 77 777,76 грн., тобто позивач погодилась з висновками страхового комісара і при розгляді справи не поставила питання про дослідження цього питання за допомогою спеціальних знань експерта авто товарознавця ( а.с.67)

Різниця між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням становить 79 649,88 грн.

З листа ПАТ « Укртелеком» від 05.04.2017 року вбачається, що з цього приводу звернень власника пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3, після отримання після страхового відшкодування , до АТ « СГ « ТАС» не надходило. ( а.с.66)

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно інформації Регіонального сервісного центру в Харківській області від 10.04.2018 року, автомобіль «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3, що зареєстрований за позивачем , 10.08.2017 року був знятий з обліку для реалізації.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні позивач продала вищевказаний автомобіль, та зазначив, що надати докази про суму витрат (фактичних збитків) на його ремонт перед продажем та за яку суму здійснено продаж цього автомобіля у нього не має можливості.

Згідно до ст. 20-1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IVвід 1 липня 2004 року із змінами та доповненнями, уразі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку

його дії.

20-1.2. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

Як вбачається з листа Регіонального сервісного центру в Харківській області від 10.04.2018 року, автомобіль «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3, що зареєстрований за ОСОБА_3 10.08.2017 року був знятий з обліку для реалізації (а.с.231).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано на те, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 78.

Допустимі докази для суду відповідно до ст. 78 ЦПК України є ті, що одержані в встановленому законом порядку. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірність доказів визначена у ст. 79 ЦПК України, як докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У даному випадку суд безспірно встановив, що позивач після ДТП відремонтувала і продала свій автомобіль, але при цьому належних, допустимих і достатніх доказів про вартість проведеного ремонту вона до суду, при наявності процесуальної можливості, не надала і визначений страхової компанією розмір збитків не оспорила.

Наданий позивачем звіт № 749 від 06.02.2017р. про вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля «Hyundai Azera» реєстраційний номер НОМЕР_3, ушкодженого при ДТП 01.07.2016 на суму 157038,75 грн. був складений спеціалістом ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 за відсутності представника відповідача та водія автомобіля, який був визнаний винним у скоєнні ДТП. При цьому призначення оцінки в Акті зазначено - визначення суми вірогідного відшкодуванні (а.с. 13 т. 1). За відсутності даних, що відповідач повідомлявся про проведення огляду пошкодженого автомобіля і що йому було надано можливість зробити можливі зауваження з приводу розміру ушкоджень, які були оцінені, з урахуванням того, що зазначена у цьому Акті оцінки сума матеріальної шкоди, яка має вірогідний характер, після проведення ремонту не була належними і допустимими письмовими доказами підтверджена, яких позивач не надала всупереч свого процесуального обов'язку доводи розмір завданої шкоди, тому доводи скарги про доведеність позову колегія суддів відхиляє, за необґрунтованістю.

Таким чином, оскільки позивач не довів фактичний розмір понесених нею матеріальних збитків, завданих пошкодженням її автомобіля, а також не надала доказів фактичного проведення ремонтних робіт, їх об'єму та вартості, не довела, що наступний її автомобіля не відшкодував всі понесені нею збитки, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, які належним чином вмотивовані, відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права і доводами скарги не спростовані.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення відповідно до вимог законодавства, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі викладеного, та керуючись ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуване рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 липня 2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.