Справа № 308/8219/18
У Х В А Л А

27.07.2018 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача уповноважена особа ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» ОСОБА_3, про стягнення інфляційних збитків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача уповноважена особа ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» ОСОБА_3, про стягнення інфляційних збитків, згідно з якою просить суд стягнути з ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 62056,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що з квітня 2011 року по грудень 2014 року він працював на посаді директора Закарпатської регіональної дирекції ГІАТ «Терра Банк». Наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Терра Банк» від 26.11.2014 року № 354-ос його було звільнено із займаної посади у звязку зі скороченням штату працівників з 26.11.2014 року. Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України від 23.12.2014 року № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Терра Банк» виконавчою дирекцією ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб (далі ОСОБА_2) прийнято рішення від 24.12.2014 року № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та призначення уповноваженої особи ОСОБА_2 на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою ОСОБА_2 на його ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 У звязку з допущеними ПАТ «Терра Банк» порушеннями трудового законодавства при його звільненні, зокрема, звільнення під час перебування на лікарняному та не проведення всупереч вимог ст. 116 КЗпП України виплати всіх сум, що належать йому в день звільнення, він звернувся з позовною заявою до Ужгородського міськрайонного суду.

Позивач зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2015 року у справі № 308/144/15- ц позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Терра Банк» про стягнення суми матеріального забезпечення по тимчасовій втраті працездатності та середнього заробітку за затримку проведення виплат при звільненні працівника задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Терра Банк» на користь позивача суму матеріального забезпечення по тимчасовій втраті працездатності за період з 24.11.2014 року по 03.12.2014 року, а також середній заробіток за затримку проведення виплат при звільненні працівника в розмірі 71652,43 грн. (за період з 05.12.2014 року по 30.03.2015 року). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08.07.2015 року частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Терра Банк» та рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2015 року в частині стягнення з ПАТ «Терра Банк» суми матеріального забезпечення по тимчасовій втраті працездатності за період з 24.11.2014 року по 03.12.2014 року скасовано і в цій частині у задоволенні позову відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. 31.07.2015 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 308/144/15-ц про стягнення з ПАТ «Терра Банк» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку проведення виплат при звільненні працівника в розмірі 71652,43 грн. Відповідно до рішення виконавчої дирекції ОСОБА_2 від 13.08.2015 року № 192/15 уповноваженою особою ОСОБА_2 на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» вже розпочато задоволення вимог кредиторів третьої черги. 12.11.2015 року уповноваженій особі ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» ОСОБА_3 було направлено вимогу про включення його до реєстру кредиторів та оплату на його користь суми середнього заробітку за затримку проведення виплат при звільненні працівника в розмірі 71652,43 грн. Листом уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» ОСОБА_3 від 11.02.2016 року за № 11.02.2016/4-ЗГ його повідомлено, що вказану вище вимогу включено до акцептованого реєстру кредиторів ПАТ «Терра Банк» (зміни до реєстру, затверджені протоколом виконавчої дирекції ОСОБА_2 № 005/16 від 11.01.2016 року), черговість задоволення вимоги сьома.

Крім того, позивач вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.11.2015 року у справі № 308/8742/15-ц задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Терра Банк» про стягнення середнього заробітку за затримку проведення виплат при звільненні працівника. Стягнуто з ПАТ «Терра Банк» на користь позивача середній заробіток за затримку проведення виплат при звільненні працівника в розмірі 120629,67 грн. (за період з 31.03.2015.року по 12.10.2015 року). Вказане рішення набрало законної сили 19.01.2016 року та в апеляційному порядку не переглядалося. 26.01.2016 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист про стягнення з ПАТ «Терра Банк» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку проведення виплат при звільненні працівника в розмірі 120629,67 грн. 28.01.2016 року уповноваженій особі ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» ОСОБА_3 було направлено вимогу про включення його до реєстру кредиторів та задоволення на його користь грошової вимоги на суму середнього заробітку за затримку проведення виплат при звільненні працівника в розмірі 120629,67 грн. Вищевказаним листом уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» ОСОБА_3 від 11.02.2016 року за № 11.02.2016/4-ЗГ в частині включення до реєстру кредиторів вимоги на суму 120 629,67 грн. його повідомлено, що пропозиції щодо внесення відповідних змін до реєстру кредиторів ПАТ «Терра Банк» будуть подані до ОСОБА_2 згідно з вимогами Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_2 № 2 від 05.07.2012 року. В подальшому жодних повідомлень від уповноваженої особи ОСОБА_2 з приводу вимоги від 28.01.2016 року позивач не отримував.

Позивач вважає, що дії уповноваженої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 та виконавчої дирекції ОСОБА_2 щодо віднесення його вимоги від 12.11.2015 року на суму 71652,43 грн. до сьомої черги задоволення, а також бездіяльність уповноваженої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3, яка проявляється у неподанні виконавчій дирекції ОСОБА_2 змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів щодо його вимоги від 28.01.2016 року на суму 120629,67 грн. є незаконними з посиланням на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Разом з тим, позивач зауважує, що його грошова вимога в розмірі 71652,43 грн. не є банківським вкладенням (депозитом), а являє собою середній заробіток за затримку проведення виплат при звільненні працівника, що належать йому (працівнику) від підприємства, установи, організації та повязана з трудовою діяльністю працівника на цьому підприємстві, установі, організації, а тому віднесена до категорії заробітна плата. Також дане грошове зобовязання ПАТ «Терра Банк», що ліквідується, виникло перед ним до винесення Постанови Правління Національного Банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Терра Банк». Згідно з наказом ПАТ «Терра Банк» від 14.01.2015 року № 04-ос «Про зміну дати звільнення ОСОБА_1, його звільнено з посади директора Закарпатської регіональної дирекції ПАТ «Терра Банк» 04.12.2014 року. Тому, зважаючи на вищезазначене, його грошова вимога в розмірі 71652, 43 грн., яка включена до акцептованого реєстру кредиторів ПАТ «Терра Банк», повинна бути віднесена саме до другої черги задоволення вимог кредиторів, а тому дії уповноваженої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 та виконавчої дирекції ОСОБА_2 щодо віднесення його вимоги від 12.11.2015 року на суму 71652,43 грн. до сьомої черги задоволення є незаконними.

Також позивач зазначає, що уповноваженою особою ОСОБА_2 ОСОБА_3 в порушення вимог Закону та Положення не внесено до виконавчої дирекції ОСОБА_2 пропозицій щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів його вимогу від 28.01.2016 року на суму 120629,67 грн.

З посиланням на норми ст. ст. 22, 190, 1166, 1172, 1192 ЦК України позивач стверджує, що під шкодою, що завдана майну позивача, необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які підлягали сплаті позивачу з метою задоволення його вимог як кредитора другої черги, однак 11.01.2016 року були незаконно віднесені до сьомої черги задоволення, і на час звернення до суду з даним позовом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність, їх реальна вартість значно збільшилася. Також ОСОБА_1 до теперішнього часу позбавлений права розпорядження належними йому грошовими коштами.

Згідно з проведеним позивачем у позовній заяві розрахунком розміру заподіяних йому збитків (індекс інфляції за період лютий 2016 року-липень 2018 року), всього інфляційні збитки за період з 11.02.2016 року по 17.07.2018 року становлять 62056,52 грн.

За твердженням позивача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб в силу вимог Закону несе відповідальність за шкоду, заподіяну незаконними діями уповноваженої особи ОСОБА_2 та його виконавчої дирекції, а також бездіяльністю уповноваженої особи, внаслідок чого грошові вимоги позивача щодо заробітної плати не були віднесені до другої черги задоволення.

Вивчивши позовну заяву позивача та додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України визначена підсудність справ за вибором позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно з безкоштовним пошуком відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб (ідентифікаційний код юридичної особи 21708016) є м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17.

Відтак, у даному випадку місцезнаходження відповідача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб є м. Київ, тобто значиться поза межами юрисдикції Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Посилання позивача у позовній заяві на положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України з приводу того, що позови, які виникають з трудових правовідносин, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, є хибними, та не відповідають нормам діючого законодавства.

Беручи до уваги вищенаведене та ту обставину, що предметом даного позову є інфляційні збитки, які позивач просить стягнути з відповідача, позов не виникає з трудових правовідносин, а стосується стягнення можливих майнових збитків, вважаю, що вказана позовна заява не може бути прийнята до розгляду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, оскільки її розгляд відноситься до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Києва за місцезнаходженням юридичної особи відповідача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене та положення ч. 2 ст. 27 ЦПК України, оскільки підстав для застосування альтернативної підсудності не вбачається, з метою ефективного захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача, дану справу слід передати на розгляд Шевченківському районному суду міста Києва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, до територіальної юрисдикції якого належить даний позов.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п. п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п. п. 40, 41, 42 та ін.).

Згідно зі ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 27, 30, 31, 260, 261, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача уповноважена особа ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» ОСОБА_3, про стягнення інфляційних збитків передати на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше пяти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше пяти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області, при цьому відповідно до п. п. 15.5) п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_4