Справа № 372/3856/17 Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/2158/18 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 9 24.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - Олійника В.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Журби С.О.,

при секретарі Немудрій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період від 01 січня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_6

Заяву обґрунтовувала тим, що в липні 2005 року вона познайомилася та почала зустрічатися із ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_4, а від початку 2006 року вони почали проживати спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу до серпня 2017 року як чоловік і дружина. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом та їздили разом на відпочинок.

Проживали вони періодично в Україні, але більше часу проводили у своєму будинку в Чеській республіці за адресою: АДРЕСА_1. Реєструвати шлюб не поспішали, так як обоє вже раніше перебували у зареєстрованих шлюбах, але невдалих. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік заявниці ОСОБА_6 раптово помер.

Оскільки встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для підтвердження її відносин з чоловіком, просила в судовому порядку встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року заяву задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу від 01.01.2006 року до 11.08.2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та залишення заяви без розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею доведено, що вона дійсно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_6, а вимоги заяви є обґрунтованими.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає не повністю.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 п.4 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ч.1 п.2, 3, 4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Судом було встановлено, що в липні 2005 року ОСОБА_3 познайомилася та почала зустрічатися з ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_4 Від початку 2006 року заявник та ОСОБА_6 почали проживати спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що фактично від початку 2006 року до серпня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали разом однією сім'єю як чоловік і дружина, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що заявницею доведено, що вона дійсно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період від 01 січня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_6, і вимоги заяви вважав обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт і її чоловік ОСОБА_7 є батьками померлого ОСОБА_6 та спадкоємцями 1-ї черги відповідно до ЦК України.

Після смерті ОСОБА_6 ними, як його батьками, були подані заяви про прийняття спадщини після померлого сина.

Вони не погоджуються з рішенням суду, вважають необхідним скасувати його та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу залишити без розгляду.

При цьому посилаються на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають фактичним обставинам.

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. було видано довідку від 14.03.2018 року №188/02-14 про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини, з якої вбачається, що крім ОСОБА_2 та ОСОБА_7, які є батьками померлого ОСОБА_6, на його майно претендують ще дві фізичні особи, які не перебувають з ним в родинних стосунках, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_3 звернулася до суду з метою встановлення факту постійного її проживання із спадкодавцем для подальшого оформлення прав на спадкове майно.

Апелянт звертає увагу на те, що за весь час спілкування зі спадкодавцем і аж до його смерті жодного разу їхній син не знайомив зі ОСОБА_3, а в ті рази коли син приїздив в гості до родичів, він їх відвідував сам і розмов про дружину не було. Інші родичі також ніколи не бачили і не чули про ОСОБА_3 як про дружину.

Заявниця ОСОБА_3, знаючи про наявних спадкоємців - батьків ОСОБА_8, під час судового розгляду справи про встановлення факту умисно не залучила їх у якості зацікавлених осіб та не повідомила про цей факт суд, чим ввела в оману, адже на час звернення до суду вже була відкрита спадкова справа.

Отже, в даній справі наявний спір про право щодо спадщини спадкодавця ОСОБА_6, який має розглядатися в порядку позовного провадження.

Задовольняючи вказану заяву, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заяви та підтвердження факту проживання однією сім'єю належними доказами.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що встановлення даного факту необхідно заявниці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, і не з'ясував при цьому, чи заведена спадкова справа після смерті спадкодавця та не встановив коло спадкоємців померлого.

Враховуючи, що судом першої інстанції не було перевірено коло осіб, заінтересованих у вирішенні даної справи та безпідставно розглянуто справу в порядку окремого провадження за наявності спору про право, рішення суду підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_3 без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦЇІК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

За ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Аналогічні положення містить і частина 4 статті 315 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає необхідним скасувати рішення суду, а заяву ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання залишити без розгляду та роз'яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання залишити без розгляду.

Роз'яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: