АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/1632/17
Провадження № 22-ц/792/652/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

Пєнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/1632/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2018 року (суддя Карплюк О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_4звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що з 18 липня 1987 року по 06 лютого 2016 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Вказувала, що під час шлюбу ними була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Також був придбаний автомобіль Daewoo-FSO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Крім того, позивач зазначала що за час шлюбу ними був побудований будинок в Садівничому товаристві «Надія-3», який не зданий в експлуатацію. Звертаючись до суду з позовом, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру АДРЕСА_1, недобудований будинок, який знаходиться в Садівничому товаристві «Надія-3», та транспортний засіб Daewoo-FSO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири та недобудованого будинку, та 1/2 частини автомобіля.

В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_5 компенсацію 1/2 вартості автомобіляв розмірі 2000 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва садового будинку, площею 64 кв.м., який знаходиться в Садівничому товаристві «Надія-3», та транспортний засіб Daewoo-FSO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частки будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва садового будинку, площею 64 кв.м., який знаходиться в Садівничому товаристві «Надія-3», та на 1/2 частки транспортного засобу Daewoo-FSO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, залишивши за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частки вказаного майна. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визнання за нею права власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва садового будинку площею 64 кв.м., який знаходиться в Садівничому товаристві «Надія-3 та 1/2 частини транспортного засобу, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідачем в судовому засіданні суду першої інстанції визнавались позовні вимоги позивача, будь-яких заперечень щодо позову не було, разом з тим, суд визнання позову не прийняв та частково задовольнив позов. В підтвердження обставин, викладених позивачем в позовній заяві, а саме щодо площі садового будинку, позивачем заявлялось клопотання про призначення у справі експертизи, яке судом було задоволено. Після чого, від експерта було подано клопотання про надання додаткових документів. Однак, суд, відновивши провадження у справі, дійшов висновку про неможливість проведення експертизи та призначив справу до розгляду, не вживши заходів щодо надання можливості сторонам надати зазначені у клопотанні документи. Та за наявних у справі матеріалів ухвалив рішення по суті, позбавивши позивача права на доведення обставин, на які він посилається.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в зв'язку з чим просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 18 липня 1987 року по 6 лютого 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6).

В період шлюбу сторонами набуто майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, транспортний засіб Daewoo-FSO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2. А тому, вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю (а.с. 7-16).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,06 га, цільове призначення для ведення садівництва, яка знаходиться в Садівничому товаристві «Надія-3» відповідно до договору дарування від 16 червня 2009 року №4951 (а.с. 21).

На вказаній земельній ділянці сторони почали здійснювати будівництво садового будинку.

Станом на 11.06.2018 року за висновком будівельно-технічної експертизи на земельній ділянці в Садівничому товаристві «Надія» в м. Хмельницькому, кадастровий номер НОМЕР_3, знаходиться об'єкт незавершеного будівництва (садового будинку) з відсотком готовності 50,2% та вартістю об'єкту незавершеного будівництва в сумі 544 989 грн. (з яких 405453 грн. незавершене будівництво, 139 536 грн. - земельна ділянка), вартість будівельних матеріалів і конструкцій, використаних в будівництві, становить 348 965 грн. (а.с. 128-189).

Відповідно до ст. ст. 60, 61, 63 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст.ст. 69, 70, 71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак, до цього, не будучи будинком в юридичному розумінні, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції також правильно виходив з того, що спірний об'єкт незавершеного будівництва, як сукупність будівельних матеріалів, належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а їх частки в вказаному майні є рівними.

Разом з тим, визнаючи спільною сумісною власністю будівельні матеріали, використані в процесі побудови об'єкта незавершеного будівництва, який знаходиться на земельній ділянці в Садівничому товаристві «Надія» в м. Хмельницькому, кадастровий номер НОМЕР_3, та право власності за ОСОБА_4 на 1/2 частини зазначених будівельних матеріалів, суд першої інстанції помилково вказав на те, що площа об'єкту незавершеного будівництва становить 64 кв.м. З огляду на те, що з матеріалів справи встановлено, що в такому розмірі визначена лише площа забудови. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання спільною сумісною власністю будівельних матеріалів, використаних в процесі побудови об'єкта незавершеного будівництва та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини будівельних матеріалів підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем визнавався позов про стягнення на користь позивачки компенсації 1/2 частини вартості автомобіля Daewoo-FSO в розмірі 2000 доларів США, є безпідставними. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи та технічного запису судового засідання суду першої інстанції, яке відбулося 14 листопада 2017 року, обставини щодо вартості автомобіля в розмірі 4 000 доларів США відповідачем не визнавались, а лише визнавався ОСОБА_5 факт набуття автомобіля у спільну сумісну власність подружжя. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо вартості автомобіля у визначеному розмірі.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2018 року в частині задоволення позову про визнання спільною сумісною власністю будівельних матеріалів, використаних в процесі побудови об'єкта незавершеного будівництва, який знаходиться на земельній ділянці в Садівничому товаристві «Надія» в м. Хмельницькому, кадастровий номер НОМЕР_3, та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини будівельних матеріалів змінити, виключивши з мотивувальної частини та з абзацу другого та третього резолютивної частини оскаржуваного рішення посилання суду на площу об'єкту незавершеного будівництва (садового будинку) 64 кв.м.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 серпня 2018 року.

Судді: /підпис/ І.В. Пєнта

/підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригінало м: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І. Провадження № 22-ц/792/652/18

Доповідач - П'єнта І.В. Категорія № 48