Справа № 366/832/18
Провадження № 2/366/299/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року смт.Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі: судді Корчкова А.А., за участю секретаря судового засідання Форощі І.С., а також сторін справі: відповідача ОСОБА_1, розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

05.04.2018 року позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить розділити майно, що є спільною власністю подружжя, зокрема транспортний засіб Ford Galaxi, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, шляхом визнання права власності на автомобіль за відповідачем, стягнувши з нього ? частку грошової компенсації в розмірі 135 375, 00 грн на користь позивача замість частки у праві спільної сумісної власності.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що до 2016 року вона та відповідач перебували в офіційному шлюбі. За час шлюбу нею було набуто майно, а саме транспортний засіб, який на даний час перебуває у користуванні відповідача, що позбавляє її можливості на правах власника користуватися належним майном. Відповідач в добровільному порядку відмовився вирішити спір, тому вона змушена звертатись з даним позовом до суду.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає та просить розстрочити виконання рішення в частині сплати позивачу компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на 10 місяців рівними платежами.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Іванківського районного суду від 08.12.2016 року шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано транспортний засіб Ford Galaxi, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується договором про надання споживчого кредиту від 25.11.2010 року № 0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, договором поруки від 244872 від 25.11.2010 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та довідкою від 13.11.2015 року про виконання кредитних зобовязань.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Ford Galaxi, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, його власником є ОСОБА_1.

Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У відповідності до абзацу 1 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до положень ст.ст. 76,77,78, 80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу транспортний засіб Ford Galaxi, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей обєкт на режим спільної часткової власності.

Згідно Звіту про оцінку майна (договір про незалежну оцінку № TZ180329-003), Ford Galaxi, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, ринкова вартість обєкта оцінки транспортного засобу Ford Galaxi, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, становить 270 750, 00 грн. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача компенсацію в розмірі ? частини його вартості, тобто 135 375, 00 грн.

В своєму відзиві відповідач просив розстрочити виплати на 10 місяців рівними частинами. Позивач в своїх заявах від 25.06.2018 року, 09.07.2018 року та 16.07.2018 року щодо розстрочки сплати грошової компенсації на 10 місяців рівними платежами не заперечувала.

Відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду.

Враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо розстрочки виконання рішення, суд вважає за необхідне розстрочити виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частку грошової компенсації в розмірі 135 375 гривень 00 копійок на 10 (десять) місяців, по 13 537 гривень 75 копійок щомісячно.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згіднозі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано суду довіреність та орієнтований розрахунок витрат на правову допомогу.

При цьому не додано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документ, який би підтвердив той факт, що особа, яка надавала правову допомогу є адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права. Також позивач не надала до суду, документ що свідчить про оплату вартості оцінки майна та в якій сумі.

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Відповідно до п. 48 вищезазначеної постанови, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, витрати позивача на правову допомогу та витрати пов'язані з проведенням оцінки майна компенсації з боку відповідача не підлягають задоволенню, так як належним чином документально не підтверджені.

Щодо стягнення витрати за сплату судового збору, то слід зазначити наступне. Відповідач по справі в своєму відзиві просив звільнити його від сплати судового збору так як він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1). Проте, згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору позивачі громадяни, віднесені до 1 та 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є відповідачем по даній справі, суд не звільняє його від сплати судового збору.

Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 280 282, 289 ЦПК України, ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Ford Galaxi, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності ОСОБА_2 на автомобіль марки FordGalaxi, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частку грошової компенсації в розмірі 135 375 (сто тридцять пять тисяч триста сімдесят пять) гривень 00 копійок замість частки у праві спільної сумісної власності.

Розстрочити виконання рішення, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частку грошової компенсації в розмірі 135 375 (сто тридцять пять тисяч триста сімдесят пять) гривень 00 копійок на 10 (десять) місяців, по 13 537 (тринадцять тисяч пятсот тридцять сім гривень) 75 копійок щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати за сплату судового збору в сумі 1353 (тисяча триста пятдесят три) гривні 75 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя А.А. Корчков