УХВАЛА

"12" липня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи Київський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на протиправні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області в провадженні якого перебувають виконавчі провадження за №38131420, 38132014, 38131730 щодо не вирішення ним у розумний строк питання про оформлення (підготування) та звернення до Київського районного суду м. Харкова із поданням про звернення стягнення на належне боржникам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 власності на яке не зареєстроване за ними в установленому законом порядку; зобовязати державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого перебувають вказані виконавчі провадження, терміново оформити (підготувати) та звернутись до Київського районного суду м. Харкова із поданням про звернення стягнення на належне боржникам нерухоме майно- квартиру №25 в будинку №13 по вул. Ак. Вальтера в м. Харкові-право власності на яке не зареєстроване за ними в установленому законом порядку; та стягнути з Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 5120,00 грн. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 28.02.2013 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволено в повному обсязі, та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 52000,00 грн. неповернутої боржниками суми боргу за договором позики від 25.07.2008 року, 13954,88 грн. процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, 8736,00 грн. інфляційне збільшення суми боргу, 4940,71 грн. три проценти річних від простроченої суми боргу, та 164100,00 грн. передбаченої договором неустойки, 6268, 41 грн. моральної шкоди, а всього 250 000,00 грн. Вказане рішення набрала законної сили без апеляційного оскарження. На виконання цього рішення 08.04.2013 року позивачем були отримані виконавчі листи, та предявлені для примусового до Київського ВДВС ХМУЮ. 24.05.2013 року державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ були складені три постанови про відкриття виконавчих проваджень. Вказані виконавчі провадження досі відкриті та рішення суду залишається не виконаним. 29.05.2018 року заявник звернувся до начальника Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області із письмовою заявою, в якій просив зобовязати державного виконавця звернутись до суду із вказаним поданням, оскільки борг залишається на разі не повернутий. Тому, заявник змушений звернутись до суду з вказаною скаргою. Також заявник просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5120,00 грн. які були перераховані ним адвокатові.

Заявник в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій відмовився від поданої скарги, та просив вирішити це питання за його відсутності.

Заінтересовані особи також в судове засідання не зявились, повідомлені в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження, позовного та окремого провадження.

Частинами 1, 3 статті 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом. Згідно із частиною другою статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії заявника щодо відмови від скарги не суперечать закону та не порушують чиї - небудь права, свободи або інтереси, тому суд приймає рішення про прийняття відмови заявника від скарги, а провадження у даній справі підлягає закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 19, 206, 260, 447-453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи Київський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на протиправні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області - закрити.

Роз'яснити заявнику, що повторне звернення з такою самою скаргою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 12 липня 2018 року.

Суддя Г.А. ЗУБ