АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2748/18 Номер провадження 22-ц/786/1481/18Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

секретар Рибак О.О.,

за участю заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 10 травня 2018 року

по справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Київського Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

в с т а н о в и в :

18.04.2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на рішення державного виконавця Київського ВДВС міста Полтави ОСОБА_3, вчинені нею в рамках виконавчого провадження №28184661 з примусового виконання виконавчого листа №2-9911/10 від 20.01.2011року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обгрунтування скарги посилався на те, що державний виконавець неодноразово обраховував йому заборгованість по аліментах, останній раз згідно довідки-розрахунку №8827 від 05.03.2018 року визначена заборгованість за період з серпня 2010 року по лютий 2018 року у розмірі 11646,97грн. Вважає, що вказаний розрахунок є неправомірним, оскільки за весь час стягнення та сплати аліментів він не пропустив жодного щомісячного платежу і сплачував аліменти у сумі, яка не є нижчою за встановлений Законом мінімум аліментів, а у деякі періоди здійснював переплату аліментів, що має зараховуватись у майбутні платежі. Враховуючи, що він не порушував зобовязання та своєчасно і в належному розмірі сплачував аліменти, тому заперечує наявність заборгованості. Тому просив визнати довідку-розрахунок заборгованості за аліментами № 8827 від 05.03.2018р. незаконною та скасувати її.

Крім того, просив визнати незаконними та скасувати постанови від 05.03.2018 року, винесені державним виконавцем Київського ВДВС міста Полтави ОСОБА_3 в рамках вказаного виконавчого провадження: про арешт майна боржника; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про тимчасове обмеження боржника у праві полювання ; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та розподілити судові витрати, повязані з розглядом цієї скарги.

Ухвалою Октябрького районного суду м. Полтави від 10 травня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив боржник. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Зазначає, що районним судом не взято до уваги , що у період з серпня по грудень 2010 року він отримував дохід, проте сума платежу за відповідні періоди розрахована не з фактичного доходу, а із середнього заробітку, що є порушенням ст.195 СК України. Також не враховано, що у період з червня 2013 року по березень 2016 року боржник хоча і не отримував доходу, проте сплачував аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто як це передбачено рішенням суду.

Вважає, що за вказані періоди не може формуватися і нараховуватися заборгованість, оскільки рішення суду ним виконувалося належно і добровільно. Вказує, що довідка-розрахунок не містить інформації щодо зарахування переплат у наступні періоди. Заперечує правомірність обрахування аліментів із середнього заробітку для даної місцевості. Зазначає, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не за всі періоди вказаний відповідно до закону. Обчислення розміру аліментів проводилося з доходу, отриманого ним до вирахування податків, зборів та обовязкових платежів, що не відповідає вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу Київський ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області доводи апеляційної скарги заперечує. Зазначає, що за період з червня 2013 по березень 2016 року, а також з лютого по травень 2017 та грудень 2017 року відсутня інформація щодо отриманого заробітку боржника, тому обчислення заборгованості по аліментах здійснювалося, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за цей період, що передбачено ст.195 СК України та ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».

У суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_2 наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених у ній. Державний виконавець Діденко О.І. проти апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Шевченківський Відділ ДВС м.Полтави свого представника в апеляційну інстанції не направив, надіславши для дослідження копії матеріалів виконавчого провадження, просив розглядати участь за відсутності його поредставника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника та представника субєкта оскарження, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги. апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що на виконанні у Київському ВДВС м.Полтави перебувало виконавче провадження № 28184661 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9911/10 від 20.01.2011 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/5 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.08.2010р. до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 15.08.2011 року.

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Діденко О.І. складалися довідки-розрахунки заборгованості по аліментах за період з серпня 2010 року: станом на 01.11.2017 року 68409,81 грн., станом на 01.01.2018 року 12864,27грн., станом на 05.03.2018 року 11646,07грн.

Державним виконавцем Київського ВДВС м.Полтави ОСОБА_6 05 березня 2018 року винесені відносно боржника ОСОБА_2 постанови: про арешт майна боржника; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальноюмисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про тимчасове обмеження боржника у праві полювання.

Також державним виконавцем 05.03.2018 за вих. № 8935 рекомендованою кореспонденцією на адресу Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області направлено постанову про передачу виконавчого провадження та матеріали виконавчого провадження, оскільки встановлено, що боржник ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та за ним зареєстровано нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що боржником заборгованість по аліментах в рамках виконавчого провадження не погашено та стягувачем не підтверджено факт сплати заборгованості та її відсутності на поточний період. Тому рішення державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанови прийнято відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди із судовим рішенням, хибного тлумачення норм права, що регулюють порядок обчислення аліментів, у разі, якщо боржник не працює, та обчислення заборгованості по аліментах.

Зокрема, не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо порушення державним виконавцем положень ст.195 СК України при нарахуванні аліментів у період з серпня по грудень 2010 року, коли він отримував дохід, тоді як сума платежу за відповідні періоди розрахована не з фактичного доходу, а із середнього заробітку, як і за період з червня 2013 року по березень 2016 року, коли він не отримував доходу, але сплачував аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено рішенням суду.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 листопада 2010 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, 25.07.2004 рок народження, у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.08.2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Як убачається з довідки-розрахунку №8827 від 05.03.2018 року, яку оскаржує боржник, у період з серпня по грудень 2010 року він дійсно одержував дохід, однак 1/5 частина від його щомісячного доходу становить менше 30% прожиткового мінімуму, тому державний виконавець правомірно нараховував аліменти у передбаченому законом мінімальному розмірі 30% прожиткового мінімуму. У період з червня 2013 року по березень 2016 року, коли ОСОБА_2 не отримував доходу, але сплачував аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму, державним виконавцем нараховано аліменти в розмірі 1/5 частини середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.195 СК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що боржник довільно та вибірково тлумачить норму статті 195 СК України та рішення суду, яким з нього стягнуто аліменти в частковому відношенні до заробітної плати, безпідставно вважаючи, що у період, коли він не працював і не мав доходу, розмір його аліментів має складати 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Його доводи суперечать викладеним нормам сімейного права та колегією суддів до уваги не приймаються.

Апеляційний суд також визнає неспроможними доводи апеляційної скарги боржника, що за вказані у довідці-розрахунку періоди не може формуватися і нараховуватися заборгованість, оскільки рішення суду ним виконувалося належно і добровільно.

Зазначені у довідці суми, що сплачені боржником, одержання яких підтверджено стягувачкою, не відповідають необхідному розміру щомісячних аліментних платежів, а тому обрахована державним виконавцем заборгованість на підставі положень ст.195 СК України є обгрунтованою та законною.

З цих же підстав не заслуговують на увагу доводи боржника щодо переплат, оскільки такі відсутні, а також доводи щодо неправильності вказаного у довідці розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку .

Також апеляційний суд не вбачає неправомірності дій державного виконавця при розрахунку заборгованості по аліментах на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України (форма ОК-5), оскільки інші відомості щодо доходів боржника у державного виконавця були відсутні.

Отже, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс 05.03.2018 року постанови щодо обмеження прав боржника ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлено на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження обставин справи, наданих сторонами доказів та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367,368 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 травня 2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2018 року.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді: /підписи/ ОСОБА_7

ОСОБА_8

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1