Справа № 758/2358/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюк В.В., секретаря судового засідання - Мишак І.Ю., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представників відповідача - Варічевої Л.С., Мартиновської З.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (надалі за текстом - відповідач), про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11.11.2017 р. з 20 год. 15 хв. по 21 год. 15 хв. відповідачем в ефірі телеканалу «1+1» було здійснено трансляцію програми «Українські сенсації. Вбивча краса», в якій було поширено недостовірну інформацію про останнього.14.11.2017 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою надати копію запису фрагменту вищевказаної програмита надати для оплати рахунок за виготовлення такої копії запису.Вказана письмова вимога була отримана телеканалом 16.11.2017 р.Однак, станом на день звернення із позовом до суду, жодної відповіді від відповідача позивач так і не отримав.

Натомість, 27.11.2017 р. з 22 год. 15 хв. по 23 год. 00 хв. в ефірі телеканалу «1+1 International» було здійснено повторну трансляцію програми «Українські сенсації. Вбивча краса», в якій було поширено недостовірну інформацію про позивача.01.12.2017 р. позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою надати копію запису фрагменту вищевказаної програми та надати для оплати рахунок за виготовлення такої копії запису. Дана письмова вимога була отримана телеканалом 05.12.2017 р.Однак і на цю вимогу позивач не отримав відповіді від телеканалу.

Позивач зазначає, що під час трансляції програми «Українські сенсації. Вбивча краса» 11.11.2017 р. та 01.12.2017 р. були поширені відомості, що безпосередньо стосуються його, підтвердженням чого є фрази, які вживаються під час самої програми, наприклад: «...этого врача ОСОБА_5...», «...хірурга ОСОБА_4...», «...лікар ОСОБА_4..» та іншими. Поширена про позивача інформація не відповідає дійсності та принижує його честь і гідність. Однак, для того, щоб сформувати свої вимоги щодо поширеної про нього інформації та визначитися зі способом захисту порушених прав, необхідна копія відповідного фрагменту програми. Проте, незаконна бездіяльність телеканалу позбавляє позивача можливості відновити своє порушене право, у зв'язку з ігноруванням телеканалом вимоги про надання копії запитуваного фрагменту програми.

Також, позивач зазначає, що описаною вище протиправною бездіяльністю відповідача йому було завдано значної моральної шкоди. Так, відповідач систематично ігнорує вимоги позивача про надання копії запису програми та не надає на письмові звернення позивача жодної відповіді. У такий спосіб відповідач виявляє своє абсолютне негативне та зневажливе ставлення до позивача, інформація про якого поширена у запитуваному записі програми, а також виявляє нехтування непорушними правами позивача на доступ до інформації про себе, на повагу честі, гідності та ділової репутації. Окрім того, поширивши недостовірну інформацію про позивача, відповідач своєю бездіяльністю позбавляє його можливості реалізувати своє право на захист від протиправних дій відповідача, захистити свої порушені права та законні інтереси, відновити професійну та ділову репутацію у суспільстві, що завдає позивачу значних душевних і моральних страждань, порушує його душевний спокій та нормальний ритм життя, негативно впливає на стан психічного та фізичного здоров'я позивача.

Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, неспокою, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому позивач виключно умовно оцінює завдання моральної шкоди неправомірною бездіяльністю відповідача у розмірі 10 000 гривень.

На думку позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки порушує його права та інтереси та незаконною, оскільки порушує вимоги законодавства про телебачення і радіомовлення. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 48 ЗУ «Про телебачення і радіомовлення» усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою, повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення щодо неї не буде прийнято у визначеному порядку. У свою чергу, ч. 5 ст. 64 ЗУ «Про телебачення і радіомовлення» встановлює обов'язок телерадіоорганізації, яка поширила програму з відповідними відомостями, надати на вимогу заявника копію запису фрагменту програми з відповідною оплатою.

Посилаючись на приписи ст. 32 Конституції України, ст. 200 ЦК України, ст. 11 ЗУ «Про інформацію», ст. ст. 48, 64, 70-75 ЗУ «Про телебачення і радіомовлення», ст. ст. 1, 5, 20 ЗУ «Про звернення громадян», позивач просив суд визнати бездіяльність відповідача щодо ненадання йому копії запису фрагменту програми «Українські сенсації. Вбивча краса», трансляція якої відбулася 11 листопада 2017 року з 20 год. 15 хв. по 21 год. 15 хв. в ефірі телеканалу «1+1», неправомірною, зобов'язати відповідача надати йому копію запису фрагменту програми «Українські сенсації. Вбивча краса», трансляція якої відбулася 11 листопада 2017 року з 20 год. 15 хв. по 21 год. 15 хв. в ефірі телеканалу «1+1», а також стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Надав суду відзив на позов (а.с. 43-45), при цьому, послався на положення ст. ст. 297, 299 ЦК України,Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002, Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначив, що відсутність копії фрагменту відеозапису програми, яка нібито містить недостовірну інформацію не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом про спростування недостовірної інформації.

Щодо обрання належного способу захисту порушеного права, відповідачем було зазначено, що дане твердження позивача суперечить вимогам цивільного законодавств з огляду на положення ст. ст. 16, 271, 275, 277ЦК України. На переконання відповідача, подібні способи захисту не є належними та не можуть бути застосовані, адже не відповідають тому порушенню права позивача, про яке він заявляє. Також, посилався на судову практику щодо визнання протиправною бездіяльності юридичної особи приватного права, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

В ході розгляду даної справи будь-які заяви та клопотання по-суті, від сторін до суду не надходили.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Мартиновська З.І. надала суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. У задоволенні позову просила відмовити повністю. При цьому, фактичних обставин, викладених у позовній заяві, щодо ненадання позивачу копію запису фрагменту програми, не оспорювала.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлені наступні обставини.

14.11.2017 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою надати копію запису фрагменту програми «Українські сенсації. Вбивча краса», трансляція якої відбулася 11.11.2017 р. з 20 год. 15 хв. по 21 год. 15 хв. в ефірі телеканалу «1+1» (а.с. 7-10).

Дана письмова вимога була отримана відповідачем 16.11.2017 р., що підтверджується описом вкладення до цінного листа, квитанцією та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 11 - 12).

01.12.2017 р. позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою надати копію запису фрагменту програми «Українські сенсації. Вбивча краса», трансляція якої відбулася 27.11.2017 р. з 22 год. 15 хв. по 23 год. 00 хв. в ефірі телеканалу «1+1 International» (а.с. 13-16).

Дана письмова вимога була отримана відповідачем 05.12.2017 р., що підтверджується описом вкладення до цінного листа, квитанцією та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 17-18).

Копії запису відповідного фрагменту програми, ані будь-якої відповіді на свою вимогу від відповідача,позивач не отримав, не здобуто таких доказів і судом при розгляді спору по-суті.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В той же час, згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на те, що вищевикладені фактичні обставини підтверджені належними та допустимими доказами та фактично не оспорювалися відповідачем, суд приходить до висновку про те, що вони є доведеними.

Відповідно до ч. ч. 4 - 5 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою, повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі, її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянутоі рішення щодо неї не буде прийнято у визначеному порядку.

Частина 5 статті 64 вказаного Закону встановлює обов'язок телерадіоорганізації, яка поширила програму з відповідними відомостями, надати на вимогу заявника копію запису фрагменту програми з відповідною оплатою, чого не було виконано відповідачем у даній справі.

Стосовно позиції відповідача про те, що обраний позивачем спосіб захисту права не передбачений діючим законодавством України, при вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Дійсно, ст. 271 ЦК України встановлює, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, а згідно із ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У свою чергу, ст. 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 вказаної статті визначає певні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Проте, перелічуючи встановлені цією статтею способи захисту права, відповідач залишає поза увагою доповнення, які були внесені до даної статті Законом №2147-VIII від 03.10.2017 р. Так,абз.12 ч. 2 ст.16 ЦК України було доповнено словами "чи судом у визначених законом випадках". Таким чином, відповідно до діючої редакції вказаної норми ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У той же час, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частина 2 статті 5 ЦПК України встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача неправомірною та зобов'язання останнього надати копію запису фрагменту програми, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом правових підстав для задоволення даної частини вимог, оскільки право позивача на отримання так копії запису фрагменту програмиє порушеним, відповідна позовна вимога ним заявлена і зазначений ним спосіб захисту порушеного права, не суперечить закону.

При цьому суд також враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Щодо позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених даної статтею.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльність інших осіб.

Пунктом 5 даної Постанови встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Проте позивач не надав належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди, а відтак, такі вимоги є передчасними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково, а саме, визнати бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу копії запису фрагменту програми «Українські сенсації. Вбивча краса», трансляція якої відбулася 11 листопада 2017 року з 20 год. 15 хв. по 21 год. 15 хв. в ефірі телеканалу «1+1», неправомірною та зобов'язати відповідача надати позивачу копію запису вказаного фрагменту програми. У задоволені іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню1 409 грн. 60 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 3, 32, 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 200, 271, 275, 277,297, 299, 1167ЦК України, ст. 11 ЗУ «Про інформацію», ст. ст. 48, 64, 70-75 ЗУ «Про телебачення і радіомовлення», ст. ст. 1, 5, 20 ЗУ «Про звернення громадян», Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002,положеннями Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 4 - 5, 76 - 77, 80 - 81, 141, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 - 356 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (Код ) щодо ненадання ОСОБА_4 копії запису фрагменту програми «Українські сенсації. Вбивча краса», трансляція якої відбулася 11 листопада 2017 року з 20 год. 15 хв. по 21 год. 15 хв. в ефірі телеканалу «1+1», неправомірною.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (Код ) надати ОСОБА_4 копії запису фрагменту програми «Українські сенсації. Вбивча краса», трансляція якої відбулася 11 листопада 2017 року з 20 год. 15 хв. по 21 год. 15 хв. в ефірі телеканалу «1+1».

В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (Код ) на користь ОСОБА_4, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) гривень 60 копійок.

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_4, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1);

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (Код , 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 23).

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Подільського районного

суду м. Києва В.В. Гребенюк