АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 липня 2018 року

М. Харків

справа № 641/2524/18

провадження № 22-ц/790/4015/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Колтунової А.І.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та розподіл майна, набутого під час шлюбу, з апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, постановлену 27 квітня 2018 року, під головуванням судді Чайка І.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та розподіл майна, набутого під час шлюбу.

26.04.2018 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню у будь-який спосіб права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2 вказує на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що однією з підстав звернення до суду із вказаним позовом стало саме незаконне відчуження спірного нерухомого майна відповідачем ОСОБА_3, набутого під час шлюбу. Враховуючи той факт, що відчуження відбулось найближчому родичу - матері ОСОБА_4, у позивача є всі підстави вважати, що відповідач здійснив незаконну зміну власника майна на свою матір саме з метою позбавлення позивача ОСОБА_2 права на розподіл майна подружжя. При цьому відповідач ОСОБА_3 продовжує користуватись спірним майном та зареєстрований у даному житловому приміщенні.

Таким чином, у разі здійснення відчуження власником майна ОСОБА_4 спірного нерухомого майна третім особам - добросовісним набувачам, позивач буде позбавлена можливості витребувати належну їй ? частину спірного майна у відповідачів, навіть у разі задоволення позову. Єдиним способом захисту її права стане повторне звернення до суду із позовом про стягнення частини вартості спірного майна, що не відповідатиме її інтересам та порушуватиме її право власності. Тому просить задовольнити її клопотання про забезпечення позову.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів чи обґрунтування доводів позивача про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятися від виконання такого рішення.

З таким висновком суду, судова колегія погодитись не може, з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2008 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який був зареєстровано 19.08.2000 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харкова.

За час шлюбу, сторонами було придбане нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборони вчинення певних дій.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

З роз*яснення даного Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимоги, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач заявив вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним та розподіл майна, набутого під час шлюбу.

Позивач просила забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири, яка є предметом спору, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування заяви посилалась на те, що підставою для звернення із вказаною заявою стало відчуження відповідачем спірного майна, шляхом укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_4, яка є матірю відповідача.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що відчуження майна, яке є предметом спору, утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову ОСОБА_2, що призведе до порушення її права на доступ до правосуддя.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2, підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова