Справа № 346/6347/16-ц
Провадження № 22-ц/779/902/2018
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі суддів колегії судової палати у цивільних справах - головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О. секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 травня 2018 року, постановлене суддею Веселовим В.М. в м. Коломия,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 3 жовтня 2017 року

05 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02 вересня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_4. Посилаючись на те, що спільне життя не склалось, подальше спільне проживання і збереження сім"ї суперечить його інтересам, просив розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір'ю.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року частково задоволено позов. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який зареєстровано 02 вересня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції і Івано-Франківській області. В решті позовних вимог відмовлено.

02 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що при ухваленні рішення суду про розірвання шлюбу, не вирішена заявлена вимога про визначення місця проживання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що з часу розірвання шлюбу і даний момент дочка проживає з нею, просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю .

Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 травня 2018 року визначено місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування додаткового рішення суду, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована по АДРЕСА_1, тобто за адресою його реєстрації та у будинку, що належить йому на праві власності. Спору між сторонами щодо визначення місця проживання не було, ОСОБА_1. погодилась на проживання дитини разом з батьком. Вказує, що рішенням Коломийського районного суду від 20 грудня 2016 року вирішено всі заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги, зокрема про розірвання шлюбу, а в решті позовних відмовлено, тобто відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення. Крім того, не було залучено органу опіки та піклування, що призвело до неправильного вирішення справи та без з'ясування всіх обставин справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали, вважають додаткове рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні рішення по цивільній справі № 346/6347/16ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, не було вирішено питання що стосується визначення місця проживання малолітньої дитини, а тому слід ухвалити додаткове рішення в якому визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1.

З висновком суду повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов'язані із розглядом спору. При цьому, обставини справи встановлюються судом на підставі доказів, наданих сторонами.

Відтак додаткове рішення може бути ухвалене лише на підставі тих доказів та документів, які були подані сторонами під час судового розгляду. Ухвалення додаткового рішення на підставі доказів, наданих після ухвалення судового рішення не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 05 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02 вересня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_4. Посилаючись на те, що спільне життя не склалось, подальше спільне проживання і збереження сім"ї суперечить його інтересам, просив розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір'ю.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року частково задоволено позов. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який зареєстровано 02 вересня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції і Івано-Франківській області. В решті позовних вимог відмовлено. Зазначене судове рішення не оскаржувалось.

Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 травня 2018 року визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не ухвалено рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.

Така ж норма містилась у ст. 220 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду заяви.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Згідно позовної заяви ОСОБА_3 позивачем вказувалось при розірванні шлюбу неповнолітню дочку залишити проживати з матір'ю.

Відповідно роз'яснень даних у пункті 14 постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Отже, вимоги про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини позивачем не ставилось, а ним заявлялось про залишення проживати неповнолітню дочку сторін із матір'ю. У з'язку із цим не залучалась до участі у розгляді справи служба у справах дітей.

Таким чином, ухвалюючи додаткове рішення судом першої інстанції необхідно було зазначити з ким із сторін повинна проживати неповнолітня дитина, а не визначати місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5, оскільки позивач при подання позовної заяви про розірвання шлюбу не ставив вимог про визнаначення місця проживання неповнолітньої дитини.

За змістом ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви і додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Апеляційний суд немає повноважень у даному випадку ухвалювати додаткове рішенні, тому додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 травня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 270, 374, 376, 381- 384, 390,391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 травня 2018 року скасувати.

Направити справу до суду першої інстанції для вирішення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови складений 19 липня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Л.В.Василишин

І.О.Максюта