Справа № 214/975/17
2/214/626/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 липня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі - Горбуновій Л.С., Зваді Л.В., Усік М.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про виселення, без надання іншого жилого приміщення, третя особа виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, в якому просить: Усунути перешкоди мені, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні та розпорядженні приватною власністю квартирою № 21 у будинку № 43, що розташована на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом виселення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири № 21 у будинку № 43, що розташована на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Йому, ОСОБА_5, на праві власності належить квартира № 21 за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон Сонячний, будинок 43, яка складається з: двох кімнат, загальною площею 48, 8 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом від 22.12.2016 року, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 22.12.2016 року.

На сьогоднішній день у належній йому вищевказаній квартирі досі залишаються зареєстровані та фактично проживають відповідачі, які добровільно відмовляються виселятися та залишати належну йому квартиру.

Враховуючи той факт, що він вільно бажає користуватися та розпоряджатися належною йому власністю, а відповідачі досі проживають у належній квартирі, не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

За змістом частини 1 статті 37 вищезазначеного Закону України іпотекодержатель може задовольняти забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові № 6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Вважає, що відповідачі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, неправомірно проживають та займають належну йому квартиру.

Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_2, який одночасно є законним представником (опікуном) недієздатної відповідачки ОСОБА_6, у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням його представника у місті Харкові, у зв'язку з чим, на підставі ст. 223 ч.3 п.2 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не зявився, подав до суд заяву про розгляду справи за його відсутності та прийняття рішення на розсуд суду.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво (а.с.6), витяг (а.с.7), довідка (а.с.8), рішення суду (а.с.102-103), акт (а.с.105-109), епікриз (а.с.110), направлення (а.с.111), епікриз (а.с.113), акт (а.с.114), довідка (а.с.115), заява (а.с.116).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво (а.с.6), витяг (а.с.7), рішення суду (а.с.102-103), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири № 21 будинку № 43 на м-ні Сонячному у м. Кривому Розі у власності позивача, а також ту обставину, що попереднім власником квартири № 21 будинку № 43 на м-ні Сонячному у м. Кривому Розі, була відповідачка ОСОБА_6

Суд вважає належними доказами: довідку (а.с.8), акт (а.с.114), довідку (а.с.115), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування відповідачів на реєстраційному обліку та проживання у квартирі № 21 будинку № 43 на м-ні Сонячному у м. Кривому Розі.

Суд вважає неналежними доказами: акт (а.с.105-109), епікриз (а.с.110), направлення (а.с.111), епікріз (а.с.113), заяву (а.с.116), так як ці докази не стосуються предмету спору.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази: свідоцтво (а.с.6), витяг (а.с.7), довідку (а.с.8), рішення суду (а.с.102-103), акт (а.с.114), довідку (а.с.115), допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Квартира № 21 будинку № 43 на м-ні Сонячному у м. Кривому Розі є власністю позивача, що встановлено свідоцтвом (а.с.6), витягом (а.с.7).

Попереднім власником квартири № 21 будинку № 43 на м-ні Сонячному у м. Кривому Розі була відповідачка ОСОБА_6, що вбачається з свідоцтва (а.с.6), рішення суду (а.с.102-103).

В квартирі № 21 будинку № 43 на м-ні Сонячному у м. Кривому Розі зареєстровані та проживають відповідачі, що вбачається з довідки (а.с.8), акту (а.с.114), довідки (а.с.115).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України, ЖК України.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 перестала бути власником квартири № 21 будинку № 43 на м-ні Сонячному у м. Кривому Розі, а тому не може користуватися нею для особистого проживання, а також і проживання члена її сімї - відповідача ОСОБА_2

Крім того, проживання відповідачів у спірній квартирі, які добровільно відмовляються виселятися та залишати належну позивачеві квартиру, перешкоджає останньому вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_5 є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про виселення, без надання іншого жилого приміщення- задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні та розпорядженні приватною власністю квартирою № 21 у будинку № 43, що розташована на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом виселення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, з квартири № 21 у будинку № 43, що розташована на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_6, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в рівних частках, на користь ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 16 липня 2018 року.

Суддя В.М. Прасолов