Номер провадження: 22-ц/785/4292/18
Номер справи місцевого суду: 522/8873/17
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних

справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за договорами позики, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) заборгованість за договорами позики у розмірі 406 521,00 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 276 799,54 грн., три проценти річних від простроченої суми позики у розмірі 52 101,00 грн., всього 735 421,54 грн. (що еквівалентно 27 678,00 доларів США). У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди - відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального

права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь судця, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обгрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду оскаржено в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за договорами позики. В частині відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди рішення суду фактично не оскаржено і тому в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики у розмірі 406 521,00 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 276 799,54 грн., три проценти річних від простроченої суми позики у розмірі 52 101,00 грн., всього 735 421,54 грн. (що еквівалентно 27 678,00 доларів США), суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позичила кошти у позивача на загальну суму 15800 доларів США, у зв'язку з чим видала три розписки із зобов'язанням повернути гроші. Однак в узгоджені сторонами строки відповідач гроші в обумовленій сумі не повернула, виконавши свої зобов'язання частково на суму 500 доларів США внаслідок чого виникла прострочена заборгованість 15300 доларів США, розрахунок якої здійснений у відповідності до законодавства. Позовна давність на час пред'явлення вимог не спливла, оскільки переривалася вчиненням відповідачем дій з виконання обов'язку за договорами позики, а тому боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання відповідно до умов договорів (розписок).

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- ОСОБА_2 позичила у позивача - ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 15 800 доларів США із зобов'язанням їх повернення;

- вказані грошові кошти відповідач зобов'язався повернути у такі строки: до 31.12.2012 року за розпискою на суму 2 000 доларів США, до 14.06.2013 року за розпискою на суму 10 000 доларів США. За розпискою на суму 3 800 доларів США відповідач зобов'язалася повернути кошти на протязі року від дати складення розписки. Даний факт підтверджується копіями розписок, які наявні в матеріалах справи. Оригінали вказаних розписок було оглянуто судом у судовому засіданні 07.02.2018 року;

- відповідач свої зобов'язання щодо повернення грошей у повному обсязі не виконав, повернувши 12.02.2015 року борг лише частково, у загальному розмірі 500 доларів США, що підтверджується копією розписки позивача про отримання цих коштів;

- з 12.02.2015 року по 24.10.2017 року (дата складення позовної заяви) загальна сума боргу відповідача за договорами позики складає - 15 300 доларів США.

Суд першої інстанції вірно встановив, що у відповідача перед позивачем виникли грошові боргові зобов'язання з договорів позики, що підтверджується трьома розписками від 10.04.2012 року на суму 2 000 доларів США, від 14.06.2012 року на суму 10 000 доларів США та розписка без проставлення дати з обов'язком повернути 3 800 доларів США протягом одного року від дати розписки, які відповідач видала позивачеві.

Також судом вірно встановлено, що боржник допустив прострочення виконання зобов'язання за договорами позики. Належних доказів на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань за договорами позики, відповідач (боржник) до суду не представив.

При таких обставинах вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики є обгрунтованими і такими, що засновані на законодавстві.

Разом з тим, у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.І ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч.ч.І, 3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Представником відповідача 23.11.2017 року до ухвалення районним судом оскаржуваного рішення, надано письмову заяву про застосування судом наслідків спливу позовної давності.

Від представника позивача 30.11.2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання про застосування правил переривання перебігу позовної давності на підставі ст.264 ЦК України з доданням копії розписки позивача від 12.02.2015 року про отримання грошових коштів від ОСОБА_2 у якості часткового повернення суми позики на загальну суму 500 доларів США.

Згідно з ст. 545 ЦК України, якою передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Вказана стаття закріплює право боржника на отримання доказів, що підтверджують виконання зобов'язання. Власне виконання зобов'язання підтверджується не тільки наведеними у статі документами, а й іншими документами (ст. 526 ЦК України). Проте наявність тільки розписки кредитора про виконання зобов'язання не завжди буде безумовно свідчити про належне виконання зобов'язання боржником.

В розумінні ст. 545 ЦК України термін «борговий документ» означає письмове підтвердження факту прийняття боржником обов'язку сплатити гроші, виконати роботу, надати послуги. Кредитор, що пред'являє борговий документ, після отримання виконання зобов'язання має повернути його. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання навіть без поміток про це кредитора або його окремої розписки. При неможливості повернення такого документу кредитор зобов'язаний вказати про це у розписці, яку він видає боржнику на вимогу останнього.

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття часткового виконання позикового зобов'язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання часткового погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ у зв'язку з неповним (частковим) поверненням позики. При цьому відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника.

Тягар доказування тих обставин, що позику повернуто кредитору, покладається на позичальника.

В свою чергу тягар доведення обставин переривання позовної давності покладається на кредитора, який звернувся до суду з відповідною вимогою до боржника.

Відповідач категорично не визнає факту повернення грошових коштів позивачу у загальній сумі 500 доларів США та вказує на штучність створення позивачем доказу про часткове повернення боргу з метою переривання позовної давності.

Зі змісту розписки від 12.02.2015 року про повернення боржником боргу на загальну суму 500 доларів США, вбачається, що розписка про повернення боржником 500 доларів США, складена кредитором таким чином, що вказана сума повернення грошових коштів була розділена на всі три боргових зобов'язання - за розпискою від 10.04.2012 року на суму 2 000 доларів США; від 14.06.2012 року на суму 10 000 доларів США та за розпискою без проставлення дати з обов'язком повернути 3 800 доларів США протягом одного року, зазначеною у розписці від 12.02.2015 року, як таку, що датована 04.04.2013 року. Тобто така редакція розписки від 12.02.2015 року про часткове виконання боржником зобов'язання формально перериває позовну давність по всім позиковим зобов'язанням одночасно.

Судова колегія звертає увагу на такі обставини:

- позивач при первісній редакції позовної заяви 16.05.2017 року про факт часткового повернення відповідачем грошових коштів на виконання позикових зобов'язань за трьома розписками не згадував і про стягнення боргу за договорами позики за розписками у повному обсязі;

- відповідач протягом всього часу розгляду справи взагалі заперечував повернення позивачу грошових коштів за розписками.

З урахуванням наведених обставин, судова колегія критично оцінює представлену позивачем копію розписки від 12.02.2015 року про часткове виконання зобов'язання відповідачем.

Слід також звернути увагу і зважаючи, що в тексті розписки від 12.02.2015 року зазначено не лише розділену на всі три розписки суму частково повернених ОСОБА_2 коштів, а й прописаний кредитором залишок грошових зобов'язань боржника за кожною розпискою, що при таких обставинах потребує погодження з боржником. Проте представлена розписка від 12.02.2015 року такого погодження з боржником не містить.

Враховуючи наведене висновок суду першої інстанції про прийняття розписки від 12.02.2015 року складеної позивачем з розділенням частково повернених ОСОБА_2 коштів по всім трьом розпискам та з визначенням залишку заборгованості за кожною розпискою окремо, як підстави для переривання строку позовної давності по всім розписам є передчасним і таким, що не узгоджується з всіма встановленими у справі обставинами.

При таких обставинах, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне рішення, апеляційний суд виходить з обгрунтованості вимог по всім трьом розпискам.

Проте, враховуючи, що відповідачем до ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції заявлено про застосування позовної давності, судова колегія вважає, що строк позовної давності з розписками від 10.04.2012 року та від 14.06.2012 року - сплив, оскільки звернення до суду з позовом відбулося 16.05.2017 року.

При цьому, оскільки судова колегія не бере до уваги представлену позивачем копію розписки про часткове повернення відповідачем грошових коштів від 12.02.2015 року у відповідності з наведеними в цій постанові апеляційного суду обгрунтуваннями, немає підстав вважати, що строк позовної давності переривався вчиненням боржником ОСОБА_2 дії, що свідчить про визнання нею свого боргу за договорами позики.

Також відсутні підстави для набуття висновку, що сторони домовилися про збільшення строку позовної давності за договорами позики від 10.04.2012 року на суму 2000 доларів США та від 14.06.2012 року на суму 10 000 доларів США.

При таких обставинах у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу за договорами позики від 10.04.2012 року на суму 2000 доларів США та від 14.06.2012 року на суму 10 000 доларів США слід відмовити у зв'язку з перебігом строку позовної давності.

Що стосується розписки з обов'язком повернути 3 800 доларів США протягом одного року від дати розписки без зазначення дати складання цієї розписки, то судова колегія виходить з наступного.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки у розписці відсутня дати з якою пов'язаний строк пред'явлення вимоги до виконання (один рік), то судова колегія вважає, що такий строк виконання починає перебіг з моменту пред'явлення вимоги.

Будь-яких належних документальних доказів пред'явлення досудової вимоги до відповідача про повернення боргу за розпискою на суму 3 800 доларів США, позивачем не представлено.

Разом з тим позовна заява до суду сама по собі є різновидом вимоги. Позовна заява подана до суду 16.05.2017 року. Тому вказану дату судова колегія враховує, як дату пред'явлення кредитором вимоги до боржника.

Зі змісту розписки на суму 3 800 доларів США вбачається, що на час ухваленням апеляційним судом власного рішення офіційний курс гривні до долару США становив 2620 грн. за 100 доларів США.

Тому загальна сума заборгованості складає 100 870 грн. (еквівалент 3800 доларів США).

Крім того, враховуючи, що дата пред'явлення вимоги за розпискою на суму 3800 доларів США є датою звернення до суду з позовом, строк виконання зобов'язання за розпискою настав 16.05.2018 року і прострочення боржника настало з 17.05.2018 року і складає на час ухвалення апеляційним судом рішення 61 день (з 17.05.2018 року до 17.07.2018 року).

Враховуючи, що у розписці не встановлено суму процентів за користування позикою, їх розмір становить на рівні облікової ставки НБУ (ст. 1048 ч. 1 ЦК України).

У разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються до дня повернення позики (ст. 1048 ч.І ЦК України).

Тому розрахунок починається з дати, визначеної пред'явленням позики - 16.05.2017 року і до дня ухвалення апеляційним судом постанови по суті заявлених вимог - 17.07.2018 року, тобто за 427 днів за наведеним розрахунком.

Період розрахункуСтавка НБУ %Кількість днів у періодіПеня, грн
16.05.2017-25.05.8,53
26.05.2017 -06.07.201712,5422901, 74
07.07.2017 - 02.08.201712,5271865,40
03.08.2017-26.10.201712,5855872,57
27.10.2017-14.12.201713,5493656,19
15.12.2017-25.01.201814,5423366,02
26.01.2018-01.03.95,19
02.03.2018-11.04.52,40
12.04.2018-12.07.44,42
13.07.2018-17.07.201817,54386,90
ВСЬОГО34359,36

Таким чином стягненню підлягають проценти за користування позикою в сумі 34 359,36 грн.

Також підлягають стягненню 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України з дня прострочення - 17.05.2018 року і до 17.07.2018 року за 61 день згідно з наведеним розрахунком.

ПЕРІОД РОЗРАХУНКУСУМА БОРГУ3% РІЧНИХ
17.05.2018-17.07.506

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу за договорами позики - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики у розмірі 100 870 грн., процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 34359 грн. 36 коп., трьох процентів річних від простроченої суми позики у розмірі 506 грн., а всього стягнути 135 735 грн. 36 коп. В решті вимог слід відмовити з підстав наведених у цій постанові апеляційного суду.

Оскільки апеляційним судом ухвалено нове судове рішення, розподіл судових витрат також слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1357 гр. 35 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року в частині стягнення заборгованості за договорами позики - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) заборгованість за договорами позики у розмірі 100 966 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 62 561 грн. 58 коп., три проценти річних від простроченої суми позики у розмірі 10 440 грн., а всього стягнути 173 967 грн. 58 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судовий збір - 1739 грн. 68 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.07.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш