Справа № 583/1023/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Плотникової Н.Б.

за участю секретаря Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка скаргу ОСОБА_1 в порядку судового контролю за виконанням судових рішень щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2018 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в якій просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 по прийняттю 10.03.2018 р. рішення про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України стосовно боржника ОСОБА_1 в межах справи виконавчого провадження № 2801217 по примусовому виконанню рішення Апеляційного суду Сумської області від 21.12.2006 р. № 22-ц-1735 від 21.12.2006 р. про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягувати до повноліття дитини на користь ОСОБА_4; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_2 від 10.03.2018 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України стосовно боржника ОСОБА_1 в межах справи виконавчого провадження № 2801217 по примусовому виконанню рішення Апеляційного суду Сумської області від 21.12.2006 р. № 22-ц-1735 від 21.12.2006 р. про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягувати до повноліття дитини на користь ОСОБА_4.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21.12.2006 року у справі № 22-ц-1735 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягувати до повноліття дитини на користь ОСОБА_4 За домовленістю зі стягувачем щомісячно він сплачував по 600 грн. аліментів. 17.03.2018 року поштою він отримав постанови державного виконавця від 10.03.2018 року по справі виконавчого провадження № 2801217, в тому числі і про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених п. 1-4 ч. 9, 12 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, однак до боржника постанова про відкриття виконавчого провадження не доводилась. Постанова державного виконавця від 10.03.2018 року по справі виконавчого провадження № 2801217 зазначає про боржника ОСОБА_1 за датою народження 15.01.1989 р., тоді як ОСОБА_1 народився 08.09.1976 року. Постанова державного виконавця від 10.03.2018 року по справі виконавчого провадження № 2801217 зазначає про наявність сукупного розміру заборгованості з аліментів, який перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців у розмірі 35483,22 грн. Розмір даної заборгованості станом на 10.03.2018 року не був доведений до боржника. Умисно від виконання судового рішення він не ухилявся. Вважає, що підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно нього у державного виконавця не було. Узвязку з чим звернувся до суду зі скаргою.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні скаргу просить задовольнити, так як вважає, що підстав для застосування заходів обмеження прав у державного виконавця не було. Крім того, вказав, що в матеріалах виконавчого провадження наявні заяви стягувача від 08.10.2015 та 04.03.2016 р., що вона отримує аліменти та претензій до боржника немає. Боржник щомісячно сплачує 600 грн. і це перекриває 30 % прожиткового мінімуму. Боржник від сплати аліментів не ухилявся. На момент винесення постанови 10.03.2018 р. розрахунку заборгованості не було і розмір заборгованості до боржника не доводився. Крім того, розрахунок заборгованості по аліментам повинен обраховуватися з 06.02.2018 р. дня набрання законної сили Законом України від 07.12.2017 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів». Також відсутня постанова по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1, а тому були відсутні підстави для винесення державним виконавцем постанови про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець Охтирського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_6 в судовому засіданні в задоволенні скарги просить відмовити, зазначивши, що в скарзі зазначено, що за домовленістю зі стягувачкою боржником щомісячно сплачувалося по 600 грн. аліментів, що влаштовувало стягувача, від якого ні скарг, ні претензій з цього приводу жодного разу не надходило. Але ж ОСОБА_1 не враховано при цьому, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» на органи державної виконавчої служби покладено саме примусове виконання рішень, а добровільне виконання рішень про стягнення періодичних платежів виконується безпосередньо підприємствами установами, організаціями, які виплачують боржнику заробітну плату та інші доходи, тому твердження боржника з цього приводу є хибним та судом до уваги братися не повинно. Відповідно до п.п. 2 п. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з поданням заяви боржника до відділу, державним виконавцем Мащенко О.М. 28.03.2018 за вих. №11335 на адресу ОСОБА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією було направлено розрахунок заборгованості по аліментам станом на 01.03.2018 в розмірі 41630,71 грн. Одночасно, з вказаним розрахунком повторно боржнику було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2007 р.

Згідно даних відстеження поштових відправлень за допомогою офіційних чат-ботів Укрпошти, і вищевказаний розрахунок заборгованості по аліментам, і постанову про відкриття виконавчого провадження вручено боржнику особисто. Крім того, 09.07.2018 за вих. № 19086 на поштову адресу боржника нею (державним виконавцем Цвик І.В.) знову було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку знову ж таки відповідно до даних відстеження поштових відправлень за допомогою офіційних чат-ботів Укрпошти, ОСОБА_1 вручено особисто 18.07.2018. Хоча у своїй скарзі боржник вказує, що постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував, проте ОСОБА_1 був обізнаним про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, про що свідчить його заява від 06.07.2012, відповідно до якої він знав, що дійсно аліменти потрібно сплачувати в частині від середньомісячної заробітної плати, розмір якої станом на 01.04.2012 складав 622 грн. Тобто на той час відповідальним за ведення виконавчого провадження державним виконавцем йому було розяснено, що такий розмір аліментів він повинен сплачувати станом на квітень 2012 року. Таким чином, його пояснення підтверджує факт його обізнаності в тому, що середньомісячний розмір заробітної плати постійно буде змінюватися. Матеріали виконавчого провадження містять відомості, що державним виконавцем Мащенко О.М. простою кореспонденцією на адресу боржника, до винесення оскаржуваної постанови, направлялося два виклики. Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено направлення даних викликів рекомендованим листом з повідомленням. На виклики державного виконавця, а також з власної ініціативи до ВДВС, для отримання інформації про розмір аліментів, який він повинен сплачувати та наявність заборгованості, до винесення ОСОБА_2 оскаржуваної постанови, не зявлявся. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. На виконання даної норми закону, по виконавчому провадженню державним виконавцем Мащенко О.М. щомісяця проводилося таке обчислення на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати з попереднього місця роботи боржника; квитанцій про перерахування аліментів, наданих боржником; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) визначалася державним виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто так як для платника аліментів, який не працює. 10.07.2018 р. нею(державним виконавцем Цвик І.В.) було проведено уточнений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.03.2018, в звязку з тим, що належний розрахунок, який підтверджував би наявність заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, на час винесення державним виконавцем Мащенко О.М. постанов про обмеження прав боржника в матеріалах виконавчого провадження був відсутній. Обчислення заборгованості по аліментам, належним розрахунком заборгованості, який був підставою для винесення вказаних постанов ОСОБА_2, не являється, так як не містив дати його складання, підпису державного виконавця та мав виправлення. Вказаний розрахунок на даний час мається в матеріалах виконавчого провадження та направлений для відому та виконання боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 18.07.2018 розрахунок вручений ОСОБА_1 особисто, що підтверджується даними відстеження поштових відправлень за допомогою офіційних чат-ботів Укрпошти. Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2018 р. за боржником склала 39821,17 грн., сукупний розмір заборгованості явно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, тому скасування обмежувальної постанови буде безпідставним, навіть якщо сума боргу відрізняється від розміру встановленого державним виконавцем Мащенко О.М. 28.03.2018, так як такі постанови скасовуються державним виконавцем у разі повного погашення заборгованості. Вважає, що підстави для скасування постанови про обмеження прав боржника відсутні.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_7 ОСОБА_8 в судовому засіданні в задоволенні скарги просить відмовити.

Представник Головного територіального управління юстиції у Сумській області, будучи своєчасно увідомленими про день та час розгляду скарги, в судове засідання не зявився.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.03.2018 року відкрито провадження в справі та витребувано з Охтирського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Сумській області матеріали виконавчого провадження № 2801217 з примусового виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 21.12.2006 року у справі № №22-ц-1735 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до його повноліття, на користь матері ОСОБА_4 щомісячно в розмірі ? частини заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд, проаналізував матеріали справи, вислухавши сторони, дослідив матеріали виконавчого провадження, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2006 року у справі 2-78/2006 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про заміну підстав і умов стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та колишньої дружини і стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, змінено умови виплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі і стягнуто з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 180 грн. щомісячно на користь матері ОСОБА_4 до його повноліття.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 21.12.2006 року №22-ц-1735 рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2006 року змінено, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до його повноліття, на користь матері ОСОБА_4 щомісячно в розмірі ? частини заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання вказаного рішення 12.01.2007 року Охтирським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист №2-78 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до його повноліття, щомісячно в розмірі ? частини заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

25.01.2007 року на підставі вищевказаного виконавчого листа державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 2801217 за заявою ОСОБА_4 від 19.01.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_1 з 2006 року сплачував аліменти в розмірі 1/4 частини на утримання дитини, відрахування здійснювалися з його заробітку за місцем роботи (виконавче провадження а.с. 9, 11).

29.08.2007 року в звязку із звільненням ОСОБА_1 з попереднього місця роботи виконавчий лист по справі № 2-78 був повернутий до Відділу ДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції (виконавче провадження а.с. 6).

В послідуючому, боржник тимчасово знаходився на обліку в центрі зайнятості (виконавче провадження а.с. 12-15), та з 03.04.2008 року був офіційно працевлаштований по 01.03.2011 року (виконавче провадження а.с. 16-21,27), з ОСОБА_1 стягувалися аліменти.

Після звільнення з роботи ОСОБА_1 продовжував сплачувати аліменти на утримання дитини на користь стягувача по даний час, що підтверджується чеками про сплату аліментів в оригіналі, які маються в матеріалах виконавчого провадження.

Згідно письмових пояснень боржника від 06.07.2012 року ОСОБА_1 ознайомлений з середньомісячним розміром заробітної плати по регіону, зобовязався сплачувати аліменти в розмірі по 622 грн. щомісячно та сплачував аліменти, що підтверджується відповідними чеками.

В матеріалах виконавчого провадження маються виклики до державного виконавця від 09.01.2018 року та 06.03.2018 року.

Встановлено, що 10.03.2018 року державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 на підставі ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з тим, що за боржником мається заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців у розмірі 35483,22 грн., встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження та отримана боржником 17.03.2018 року.

Суд вважає, що вказана постанова державного виконавця є передчасною зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Крім того, статтю 11 цього Закону доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин девятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі.

Крім того, суд враховує, що зі змісту рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, випливає однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Виконавець зобовязаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, розрахунок заборгованості по аліментам, складений 28.03.2018 року за період з березня 2011 року по березень 2018 року в сумі 41630,71 грн., тобто вже після винесення державним виконавцем постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Тобто, належний розрахунок, який підтверджував би наявність заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, на час винесення державним виконавцем спірної постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, - в матеріалах виконавчого провадження відсутній. Доказів наявності розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців станом на 10.03.2018 року, державним виконавцем надано не було та матеріали виконавчого провадження не містять.

Обчислення заборгованості по аліментам, на яке посилається державний виконавець у своєму відзиві на скаргу, належним розрахунком заборгованості, який є підставою для винесення вказаної постанови, не являється, так як не містить дати його складення, підпису державного виконавця та має виправлення.

Встановлено також, що 10.07.2018 р. державним виконавцем Цвик І.В., якій було передане вказане виконавче провадження у звязку зі звільненням із займаної посади держаного виконавця ОСОБА_2, було проведено уточнений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.03.2018 року ОСОБА_1, який було йому направлено та отримано ним 18.07.2018р.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що в даному випадку розрахунок про заборгованість ОСОБА_1 по аліментах за період з березня 2011 року по березень 2018 року, був складений державним виконавцем Мащенко О.М. лише 28.03.2018 року, тобто на час винесення державним виконавцем Мащенко О.М. постанови про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України в матеріалах виконавчого провадження був відсутній, а тому державний виконавець передчасно винесла постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка підлягає скасуванню як незаконна. Суд вважає достатнім захистити право ОСОБА_1, визнавши постанову незаконною та скасувавши її.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 447-451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (пров. Дачний, 7/63 м. Охтирка Сумської області, РНОКПП НОМЕР_1) в порядку судового контролю за виконанням судових рішень задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 від 10.03.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні №2801217 за виконавчим листом №2-78, виданим 12.01.2007 року Охтирським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_4.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_9