Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/5580/17
Провадження № 2/644/47/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ізмайлова І.К.

секретаря Яковлевої М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 644/5580/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

за участі у судовому засіданні представників:

позивачки - ОСОБА_3;

відповідача - ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про поділ майна подружжя.

Уточнивши позов зазначила, що з 10 травня 2013 року по 15 вересня 2016 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2

Під час перебування у шлюбі 07 квітня 2014 року нею та відповідачем придбано квартиру АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу покупцем спірної квартири зазначено ОСОБА_2, а вона як дружина набувача майна, дала свою згоду на придбання квартири.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником квартири зазначений відповідач.

Оскільки спірна квартира набута під час шлюбу, а право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем, вона вважає, що частки кожного з подружжя є рівними.

В зв'язку з наведеним і просила визнати спірну квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за нею та відповідачем по 1/2 частині в праві власності.

23 вересня 2017 року між нею та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб в зв'язку з чим нею змінено прізвище на ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві позов визнав частково.

Зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 серпня 2000 року, після смерті батька він успадкував 1/3 частину трикімнатної квартири в м. Вологда, РФ, 23 березня 2013 року, на підставі заповіту він успадкував ще 1/3 частину цієї ж квартири, після смерті баби.

Таким чином йому належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_2, РФ.

01 листопада 2013 року квартира у м. Вологда була продана у цілому за 3180000,00 руб.

19 листопада 2013 року через АТ "Сбербанк Росії", від продажу квартири ним отримано 1203900,54 рублі РФ, з конвертуванням у національну валюту України, гривню, на суму 601950,27 грн., що є його особистою приватною власністю.

Спірна квартира була придбана за 660000,00 грн. з яких 600000,00 грн. його власні кошти та 60000,00 грн. внесок позивачки.

З наведеного вважав, що позивачкою не обґрунтовано обставини щодо рівності часток майна та не надано жодного доказу на підтвердження джерел виникнення спільних коштів або спільної праці подружжя на придбання квартири за час перебування у шлюбі до моменту придбання спірного майна з 10 травня 2013 року по 07 квітня 2014 року.

У вступному слові ОСОБА_5 позов підтримала та зазначила, що заперечення позивача є безпідставними, оскільки відповідач з відчуженого майна на суму 3180000,00 руб., був власником 2/3 частин і його частка повинна складати 2120000,00 руб., що станом на 19.11.2013 року за курсу НБУ становило

520332,8 грн., що є іншою сумою аніж та, яка відображена в квитанції, крім того незрозуміло в якій валюті відповідач отримав 601950,27.

Кошти витрачені на придбання квартири не можуть бути переказом, крім того належна йому частина квартири продана в листопаді 2013 року, а спірна придбана у квітні 2014 року.

Натомість 04 березня 2014 року її мати передала їй для придбання квартири 16450,00 доларів США, також вона сама працювала, отримувала заробітну платню та мала власні заощадження.

Спірна квартира придбана спільно, грошові кошти надані сторонами в рівних частинах.

Під час перебування у шлюбі 16 листопада 2013 року народився син ОСОБА_6, який залишився проживати з нею.

Вона не має можливості придбати власне житло, а тому вимушена винаймати квартиру, оскільки їхньому трирічному сину для повноцінного розвитку потрібна окрема житлова площа та нормальні умови для життя і розвитку, і син - член сімї власника має право користуватися приміщенням нарівні з власником.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2017 року провадження у справі відкрито.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з 10 травня 2013 року по 15 вересня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

07 квітня 2014 року за договором купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстром № 1255 ОСОБА_2 придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_3. (а.с. 15-17)

Згідно до зазначеного договору продаж було вчинено за 660000,00 грн. і дружина покупця ОСОБА_7, подала заяву про згоду на купівлю вищезазначеної квартири.

Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3. (а.с. 18)

ОСОБА_7 23 вересня 2017 року уклала шлюб з ОСОБА_5 в зв'язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 42).

Згідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлюючи джерела походження коштів витрачених на придбання спірної квартири суд встановив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2000 року, виданого нотаріусом м. Вологда ОСОБА_9 за реєстровим №8-2568, ОСОБА_2, після смерті батька ОСОБА_10, отримав 1/3 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_4, РФ. (а.с. 58)

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2012 року, виданого нотаріусом м. Вологда ОСОБА_9 за реєстровим №3-1381, ОСОБА_2, після смерті ОСОБА_11, отримав 1/3 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_4, РФ. (а.с. 59)

01 листопада 2013 року ОСОБА_12 від свого імені і на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_4, РФ за 3180000,00 руб, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. (а.с. 66-67)

Отже частка отриманих коштів ОСОБА_2 за відчуження 2/3 частин належної йому квартири, за відсутності інших домовленостей зі співвласником, повинна складати 2120000,00 руб, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013 р. (2,49 грн. за 10 руб.) становить 527880,00 грн.

Відповідно до відомостей про рух коштів на банківському рахунку ОСОБА_2 19.11.2013 року на особистий рахунок в АТ "Сбербанк Росії" отримав перекази від ОСОБА_12Х на загальну суму 1203900,54 руб., що станом на 20.11.2013 року, на день зняття коштів з депозиту за офіційним курсом НБУ (2,45 грн. за 10 руб.) становить 294955,63 грн.

Однак за офіційним курсом НБУ станом на 07.04.2014 року 2120000,00 руб. (3,28 грн. за 10 руб.) становить 695360 грн.

Отже твердження ОСОБА_2 про його внесок у придбання спірної квартири в розмірі 600000,00 грн., загалом не суперечать наданим доказам. Так отримані ним кошти від продажу спадкової квартири в межах 2120000,00 руб. РФ на день придбання спірної квартири 07.04.2014 року за курсом НБУ (3,28 грн. за 10 руб.) становить 695360 грн.

Посилання позивачки ОСОБА_1 про невідповідність сумі отриманих відповідачем коштів та його вкладом у придбання спірної квартири доказами не підтверджено, оскільки вона наводить дані НБУ про курс рубля РФ на день отримання переказу, а не до дати придбання квартири.

Заява позивачки ОСОБА_1 про отримання нею від матері 04.03.2014 року 16450,00 доларів США на придбання спірної квартири, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2014 року (1165,09 грн. за 100 USD) становить 191657,30 грн., не підтверджено жодним належним та допустимим письмовим доказом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд не вбачає передбачених у наведених нормах цивільного процесуального права законних підстав для того, щоб взяти до уваги заяву позивачки про передачу їй коштів матір'ю для придбання квартири за відсутності належних письмових доказів на підтвердження доведеності позову в частині отримання нею позики за наявності згоди чоловіка або дарунку.

В іншому випадку таке сприяння судом у здійсненні однієї із сторін своїх прав призведе до легітимізації зловживанням стороною правом на подання доказів, що є неприпустимим, оскільки за своїм змістом є порушенням передбаченого у ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" права на справедливий судовий розгляд в контексті такого його елемента, як правова визначеність, а також - до порушення конституційної засади судочинства: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, ст. 129 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідач ОСОБА_2 частково визнаючи позов, при судовому розгляді не заперечував тієї обставини, що позивачка ОСОБА_1 передавала кошти на придбання спірної квартири у розмірі 60000,00 грн.

Отже вказана обставина не підлягає доказуванню.

Таким чином суд доходить висновку, що на придбання квартири168 у будинку 2-А по вул. Другої П'ятирічки (на цей час вул. Біблика) в м. Харкові вартістю 660000,00 грн. кожним із подружжя було витрачено власні кошти, які не є спільною сумісною власністю, а саме позивачкою ОСОБА_1 60000,00 грн., а відповідачем ОСОБА_2600000,00 грн.

Суд вважає, що частка ОСОБА_1 в праві власності на квартиру становить 9/100 частини (60000Х100/660000), а частка відповідача ОСОБА_2 становить 91/100.

В той же час за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ч. 3 ст. 70 СК України)

Позивачка зазначаючи про положення такої норми Закону у відповіді на відзив зі вказаними позовними вимогами не зверталась та доказів на підтвердження таких обставин не надала.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 279 грн. пропорційно до задоволеного позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 247 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/100 частин квартири АДРЕСА_5 (колишня вулиця Другої П'ятирічки)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаві судового збору на суму 279 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 розділу VІІІ перехідних положень ЦПК України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 12.07.2018 року.

Позивач: ОСОБА_1 - 61115, АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків 318304684;

Відповідач: ОСОБА_2 - 61115, АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

Суддя: І.К. Ізмайлов