Справа № 2-1660/11
Провадження № 2-п/496/7/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Полубок Н.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача (заявника) ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03.10.2011 року, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаною заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що 03.10.2011 року було винесено заочне рішення по вказаної цивільній справі, відповідно до якого позовні вимоги позивача були задоволенні. Однак про судові засідання, які були призначенні на 22.08.2011 року та 03.10.2011 року він не був сповіщений належним чином, чим порушено його право надавати докази на підставу своїх заперечень проти позову. Крім того, з акту перевірки №0088134 від 08.12.2009 року не вбачається за якою саме адресою було виявлено порушення Правил користування електричною енергією, не було зазначено особовий рахунок споживача, що не може прийматись як належний доказ.

Представники заявника у судовому засіданні свої вимоги підтримали та пояснили, що заявник належним чином не був повідомлений про час та місце слухання справи, так як не отримав жодної повістки про виклик до суду. Тому просили заяву задовольнити та скасувати заочне рішення суду від 03.10.2011 року.

У судовому засіданні Представник ПАТ «ЕК Одесаобленерго» заперечувала проти вказаної заяви про перегляд заочного рішення.

Заслухавши пояснення сторін, вивчив матеріали справи, а також дослідивши у судовому засіданні оригінал справи по розгляду Акту №0088134, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2011 року по справі за позовом ВАТ «ЕК Одесаобленерго» в особі Біляївського РЕМ до ОСОБА_4 про стягнення суми завданих порушенням збитків, позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Згідно ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, у судове засідання, яке було призначено на 22.08.2011 року, відповідач не з`явився, але на адресу суду повернувся конверт з відтікаю «Укрпошти» про те, що «дачна ділянка не обслуговується, за територією села» (а.с.24). Тому судове засідання було відкладено, оскільки були відсутні докази, що відповідач повідомлений належним чином.

Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України (чинного на час ухвалення рішення), відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

У звязку із чим, було розміщено оголошення у пресі - газеті «Одеські Вісті» про виклик відповідача у судове засідання.

Однак, у судове засідання, яке було призначено на 03.10.2011 року відповідач не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через розміщення оголошення у газеті «Одеські Вісті», про що свідчить наявний у матеріалах справи оригінал газети «Одеські Вісті».

Тому посилання заявника на те, що суд при ухваленні заочного рішення обмежився лише доказами позивача, заявник був позбавлений можливості приймати участь в розгляді справи, оскільки не був повідомлений про місце та час її розгляду, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Ухилення відповідача від участі у судовому засіданні, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У звязку з наведеним, суд не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті та обґрунтуванням для апеляційної скарги, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 287-288 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03.10.2011 року - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 19.07.2018 року.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_5