АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2408/18 Справа № 186/932/17 Головуючий у 1 й інстанції - Демиденко С. М. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

27 липня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18 січня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 21600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору з повернення кредитних коштів, станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 74739,33 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4969,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 62158,65 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3813,87 грн., а також штрафу (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 3547,11 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 січня 2008 року, станом на 30 червня 2017 року, в загальному розмірі 74739,33 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 20 грудня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України. ПАТ КБ «ПриватБанк» про слухання справи 03.07.2018 року повістку отримав 25.05.2018 року, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 (позичальник) 18 січня 2008 року укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №5457 0829 5932 0388 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8).

Також встановлено, що відповідно до умов зазначеного вище кредитного договору (заяви клієнта) погашення заборгованості за кредитом відбувається шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості або шляхом автоматичного списання банком коштів з дебетної карти позичальника НОМЕР_1 (а.с. 8 зворот).

Згідно Довідки про умови кредитування №041126017, яка підписана відповідачем, строк внесення щомісячних платежів встановлено до 25 числа місяця, який слідує за звітнім (а.с. 9).

Згідно пункту 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли у банку на момент укладення кредитного договору та є невід'ємною частиною договору, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 10-15).

Відповідно до пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсотки за користування кредитом, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Пунктом 8.6 зазначених вище Умов встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний виплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми.

Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли у банку на момент укладення кредитного договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк.

За змістом п. 5.4 розділу II (Правила) зазначених Умов та правил, строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, відбувається в наступному порядку: строк погашення відсотків по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Відповідно до п. 5.6 розділу II (Правила) Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, позичальник доручає банку списувати з будь-якого рахунку, відкритого у КБ «ПриватБанк», зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного, або часткового погашення боргових зобов'язань (а.с. 15).

Судом встановлено, що текст Умов та правил надання банківських послуг, які діяли в банку на момент укладення кредитного договору, відповідачем не підписані. Викладене стверджується копією наданих банком Умов та правил, змістом позовної заяви, апеляційної скарги, взнається відповідачем та не оспорюється позивачем.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором №б/н від 18 січня 2008 року, станом на 30 червня 2017 року, банком нарахована заборгованість в загальному в розмірі 74739,33 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4969,70 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 62158,65 гривень, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3813,87 гривень, а також штрафу (фіксована частина) в розмірі 250,00 гривень та штрафу (процентна складова) в розмірі 3547,11 гривень (а.с. 4-7).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 653ЦК України зобов'язання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Виходячи з викладеного, колегія приходить до висновку про наявність заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 січня 2008 року.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно наданого банком детального розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, останнє погашення заборгованості у добровільному порядку відповідачем здійснено 25 березня 2014 року на суму 350,00 гр. (поповнення готівкою в терміналі самообслуговування) (а.с. 50 зворот).

Встановлено, що даний позов банком пред'явлено 27 липня 2017 року, що підтверджується накладною №693940 експрес-доставки «Меркурій» (а.с. 25).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справ доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідачем до ухвалення оскаржуваного судового рішення місцевого суду заявлено про застосування позовної давності (а.с.37 - 44); враховуючи, що останній платіж здійснено 25 березня 2014 року, то, звернувшись 27.07.2017 року з позовом про стягнення заборгованості, ПАТ КБ "ПриватБанк" пропустило трирічний строк позовної давності, який закінчився 25.03.2017 року. Щодо наявності поважних причин порушення позивачем трирічного строку позовної давності - відповідних доказів суду не надано, клопотань про витребування доказів судом не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

При вирішення даної справи колегія звертає увагу на зміст ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, де передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З наданих позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18 січня 2008 року та виписки по рахунку вбачається, що з 25 березня 2014 року по 27 липня 2017 року (час звернення позивача з даним позовом до суду) на погашення заборгованості за кредитом відображені наступні платежі:

- 23,99 гривень 20 січня 2015 року - автоматичне погашення заборгованості за кредитом, шляхом списання коштів з карткового рахунку відповідача НОМЕР_2;

- 6,00 гривень 31 січня 2015 року - автоматичне погашення заборгованості за кредитом, шляхом списання коштів з карткового рахунку відповідача НОМЕР_2;

- 6,00 гривень 28 квітня 2015 року - переказ коштів між рахунками відповідача без зазначення відповідних рахунків та підстав для здійснення переказу.

Наведені платежі на суму 23,99 гривень 20 січня 2015 року, 6,00 гривень 31 січня 2015 року, 6,00 гривень 28 квітня 2015 року - не свідчать про вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності, оскільки здійснені поза волею відповідача, зважаючи на наступне.

Частиною 1 та 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1066, ч. 3 ст. 1058, ч. 1, ч. 2 ст. 1059 ЦПК України договір банківського рахунка укладається у письмовій (простій) формі. У разі недодержання письмової форми договору банківського рахунку цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Вказана вище норма регулює списання грошових коштів з рахунка клієнта, яке може мати місце на підставі розпорядження клієнта або без нього на підставі рішення суду та у випадках встановлених договором між банком та клієнтом. У першому та третьому випадках мова йде про договірне списання коштів з рахунка, яке визначається як списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом (п. 1.38 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні" від 5 квітня 2001 року N 2346). Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг (ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні").

Відповідно до п. 5.6 Правила користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, в тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Однак, Правила користування платіжною карткою відповідачем не підписані, що свідчить про нікчемність угоди, яка викладена у п. 5.6 Правила користування платіжною карткою (ст. 1066, ч. 3 ст. 1058, ч. 1, ч. 2 ст. 1059 ЦПК України).

Згідно умов заяви клієнта №041389968, яка підписана відповідачем, погашення заборгованості відбувається, зокрема, шляхом автоматичного списання Банком коштів лише з дебетної карти позичальника НОМЕР_1

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що сторонами справи досягнуто згоди про автоматичне списання банком коштів лише з дебетної карти позичальника НОМЕР_1 Доказів щодо укладення у належній простій письмовій формі договору про автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідача НОМЕР_2 чи будь-якого іншого рахунку (картки тощо) вказаної особи на погашення заборгованості за кредитним договором - суду не представлено, про наявність відповідних доказів банком не зазначено, клопотань про витребування доказів судом банком не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, зокрема, змістом позовної заяви, апеляційної скарги, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

У розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18 січня 2008 року та виписці по рахунку, що надані позивачем, відсутня інформація про підстави здійснення переказу на суму 6,00 гривень 28 квітня 2015 року на погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором та відсутня інформація про рахунок з якого переказ здійснено; будь-які письмові документи (платіжні, бухгалтерські, договори тощо) з цього приводу банком не представлені ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції, до апеляційної скарги не додані, клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено.

Згідно змісту апеляційної скарги, апелянт не посилається на наявність інших обставин щодо переривання перебігу позовної давності (отримання відповідачем нової картки за тим самим кредитним договором, нові факти використання відповідачем коштів кредитного ліміту тощо).

Враховуючи наведене, позивачем не представлені докази переривання перебігу позовної давності після 25 березня 2014 року, а також не представлені докази щодо наявності поважних причин порушення строків позовної давності; клопотань про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено.

Судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позову у зв»язку зі спливом позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді