Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 562/2238/15-ц

провадження № 61-8259св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області у складі судді Ковалика Ю. А. від 18 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Григоренка М. П., Шеремет А. М. від 22 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 70 тис. доларів США з терміном повернення грошових коштів до 25 січня 2024 року.

Оскільки ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, то станом на 23 липня 2015 року заборгованість за ним становила 82 тис. 615 доларів США 63 центи, з яких: за тілом кредиту - 67 тис. 291 доларів США 45 центів, за процентами за користування кредитом - 15 тис. 324 доларів США 18 центів, яку банк просив суд стягнути на його користь.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 18 серпня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 січня 2008 року на загальну суму 82 тис. 615 доларів США 63 центи, що за курсом Національного банку України станом на 23 липня 2015 року становило 1 млн 818 тис. 370 грн 01 коп., з яких: за тілом кредиту - 67 тис. 291 доларів США 45 центів, за процентами - 15 тис. 324 доларів США 18 центів і 3 тис. 654 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 порушив кредитні зобов'язання перед ПАТ «ОТП Банк», то кредитор має право на стягнення заборгованості з ОСОБА_2 У зв'язку з цим районний суд стягнув кредитну заборгованість в іноземній валюті, в якій надавався кредит, одночасно перевівши її в еквівалент до національної валюти відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який діяв на день виникнення заборгованості.

Крім того, зазначив, що статус ОСОБА_2 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, категорія 2, не звільняє від стягнення з нього на користь ПАТ «ОТП Банк» судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволеночастково.

Рішення Здолбунівського районного суду від 18 серпня 2016 року змінено шляхом виключення вказівки про переведення кредитної заборгованості в національну валюту України - 1 млн 818 тис. 370 грн 01 коп. та про стягнення 3 тис. 654 грн судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції (про стягнення 82 тис. 615 доларів США 63 центи загальної заборгованості, з яких: 67 тис. 291 долар США 45 центів - заборгованість за тілом кредиту, 15 тис. 324 долари США 18 центів - нараховані, але не сплачені, проценти за коритсування кредитом) залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що районний суд обґрунтовано задовольнив позов ПАТ «ОТП Банк» і стягнув із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яку останній допустив неналежним виконанням зобов'язання за цим договором. Однак під час розгляду справи суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, порушивши принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки ПАТ «ОТП Банк» не вимагав визначити еквівалент заборгованості у національній валюті - гривні.

Крім того, вважав, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи апеляційної скарги про неможливість заявлення клопотання про застосування позовної давності у суді першої інстанції через відсутність у судовому засіданні районного суду ОСОБА_2 спростовуються тим, що в засіданні суду першої інстанції був присутній представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, який був наділений всіма правами, передбаченими ЦПК України, які має сторона.

До того ж, апеляційний суд указав, що ОСОБА_2, уважаючи, що розрахунок заборгованість наданий ПАТ «ОТП Банк» є неправильним, не надав доказів на його спростування.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовна заява подана після спливу позовної давності, суди ухвалили судові рішення без належним чином підтвердженого доказами розрахунку кредитної заборгованості. При цьому вважав, що розрахунок заборгованості наданий ПАТ «ОТП Банк» не відповідає графіку платежів за кредитним договором і додатками до нього. Суди не з'ясували куди зараховано кошти в сумі 1 тис. 137 доларів США 99 центів. Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення судово-економічної експертизи, оскільки його неналежним чином було повідомлено про розгляду справи в суді першої інстанції, що позбавило його можливості подати до районного суду відповідне клопотання.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 28 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступник якого є ПАТ «ОТП Банк, і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, до якого вносилися зміни та доповнення, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 70 тис. доларів США з плаваючою процентною ставкою за користування наданими коштами (фіксований відсоток - 4,49 % та FIDR) до 25 січня 2024 року. Мета кредитування - придбання нерухомого майна.

Станом на 23 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 становила 82 тис. 615 доларів США 63 центи, яка складається з 67 тис. 291 доларів США 45 центів тіла кредиту і 15 тис. 324 доларів США 18 центів нарахованих, але не сплачених, процентів, розмір якої в судовому засіданні не був спростований.

Законність видачі кредиту в іноземній валюті сторонами також не оспорюється.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (частина перша статті 530 ЦК України ).

Відповідно до статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У частині першій статті 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до частини другої статті1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті1048 цього Кодексу.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши належним чином наявні в справі докази, дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки ОСОБА_2 неналежним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, то з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за цим договором.

При цьому апеляційний суд зробив правильний висновок, що оскільки кредит було надано в іноземній валюті і банк просив суд стягнути заборгованості в іноземній валюті, то з урахуванням принципу диспозитивності, така заборгованість за рішенням суду підлягає стягненню в іноземній валюті, а ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Твердження ОСОБА_2, викладені в касаційній скарзі, про звернення ПАТ «ОТП Банк» до суду з цим позовом після спливу позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки із заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції він не звертався.

Доводи касаційної скарги про порушення процесуальних прав ОСОБА_2 судом першої інстанції не підтвердилися матеріалами справи - під час ухвалення рішення районним судом у судовому засіданні був присутній представник ОСОБА_2

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_2 висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в незміненій рішенням суду апеляційної інстанції частині та рішення суду апеляційної інстанції, які просить скасувати ОСОБА_2, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта