Справа № 360/2433/17 Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/2405/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 09.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 березня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що відповідачка ОСОБА_2 19 вересня 2008 року уклала договір з ПАТ «КБ «ПриватБанк» за умовами якого отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку із неналежним виконанням зобовязань перед банком, відповідач за станом на 30 вересня 2017 року має перед позивачем заборгованість у розмірі 18 987,59 грн, з яких:

- 325,36 грн. заборгованість за кредитом;

- 14 413,10 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом;

- 3 106,86 грн. заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 892,27 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_2 на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справ, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Підписом у названій анкеті-заяві ОСОБА_2 засвідчила свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між нею та банком, а також що вона зобовязується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с. 7).

Відповідачка умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 30 вересня 2017 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, склала 18 987,59 грн., що складається з: 325,36 грн. заборгованість за кредитом, 14413,10 грн. заборгованість за відсотками, 3106,86 грн. заборгованість за пенею та комісією, 1142,27 грн. - заборгованість по штрафам (а.с. 4-6).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За визначенням частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з копії довідки ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.64) термін дії кредитної картки № 454940, за якою відповідачці надавались кредитні кошти, закінчився в липні 2010 року, а згідно копії виписки по рахунку відповідачки (а.с.40-55) протягом останніх трьох років, а саме, 23 січня 2015 року, 3 березня 2015 року, 6 березня 2015 року, 18 березня 2015 року та 20 березня 2015 року, оплата коштів за кредитним договором здійснювалась шляхом автоматичного погашення заборгованості.

Разом з цим, під час судового засідання в суді першої інстанції представником позивача було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, що підтверджується диском із записом судового засідання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та від 9 листопада 2016 року у справі за № 6-1457цс16.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідачки в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчити про визнання нею свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказів того, що таке списання відбувалося за згодою останньої позивачем суду не надано.

З урахуванням того, що кредитний договір було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою на підставі її заяви від 19 вересня 2008 року, строк дії договору закінчився із закінченням строку дії картки в липні 2010 року, однак ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 15 листопада 2017 року, автоматичне погашення заборгованості не може розцінюватись як добровільне погашення боргу, що перериває перебіг позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності і представником відповідачки заявлено клопотання про застосування до вимог позивача таких строків, то необхідно у задоволенні позову відмовити.

Твердження апелянта щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності оцінюються колегією суддів критично, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Мережко

Судді В.І. Олійник

ОСОБА_3