Справа № 297/2786/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду, ухваленого 09 січня 2018 року головуючим суддею Ільтьо І.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, поділ в натурі житлового будинку та визнання права власності, -

встановила:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, поділ в натурі житлового будинку та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що він, спільно з ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 28.06.2002 року придбали від ОСОБА_4 по 1/2 частці за кожним, житловий будинок АДРЕСА_1. З часу спільного проживання він разом з відповідачкою стали проживати в даному будинку та вести спільне господарство, однак у лютому 2013 року відносини між ними погіршилися, в результаті чого вони перестали вести спільне господарство і стали проживати окремо, кожний своїм життям. Через деякий час відносини між ними погіршилися, в результаті чого між ними виникали конфлікти стосовно користування будинком, а саме, відповідачка стала забороняти відвідувати будинок родичам, близьким та друзям позивача. Крім того, на даний час будинок потребує капітального ремонту, однак відповідачка в ньому не бажає брати участь та відмовляється від всіляких розмов на цю тему. Всі витрати, які пов'язані з утриманням будинку, а саме зі сплатою комунальних послуг несе виключно він, оскільки відповідачка також ухиляється від їх сплати.

Зазначив, що на час придбання будинку, він складався із двох відокремлених квартир, практично однакової площі. Вхід до даних квартир здійснювався через двоє окремих дверей. Після заселення у вищезазначений будинок ними було вирішено об'єднати дві окремі квартири в одну. В процесі реконструкції були закладені двері в кімнаті №6 (згідно технічного паспорта) і на їх місце встановили вікно. Між кімнатами №1 та №4 зробили двері та між кімнатами №2 та №3 також встановили двері. Таким чином приміщення в будинку стали повністю відкритими між собою та стали єдиним цілим.

Так як, на даний час співіснування в такій формі між ними вже не можливе та спільне користування приміщеннями створює тільки конфлікти між нами, тому позивач просив виділити їх частки в натурі. Такий поділ не несе в собі особливих труднощів, оскільки необхідно тільки відновити попередній стан, шляхом закладення дверей стінкою між кімнатами №1-4, №2-3 та відновлення дверей в кімнаті №6. При даному розподілі загальна площа 1-ї половини будинку, що складається з приміщень № 1, 2, 7 та 8, згідно технічного паспорту на будинок, складає 44,8 кв.м. Загальна площа приміщень другої частини будинку, а саме приміщення № 3,4,5 та 6 складає 50,7 кв.м. Практично площа обох частин будинку є рівна.

В зв'язку з вище наведеними обставинами, позивач просить припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 та розділити в натурі будинковолодіння розташоване по АДРЕСА_1 на 2 окремі частини, а саме: визнати за ним право власності на частину житлового будинку (частина основної частини житлового будинку літ. "А") як на окреме домоволодіння (квартиру № 1), що складається з наступних приміщень: житлова кімната "3" площею 24,3 кв.м., житлова кімната "4" площею 10,7 кв.м., комора "5" площею 4,9 кв.м., кухня "6" площею 10,8 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м. та споруд, а саме: прибудова літ. "А-1", сарай літ. "Б,В", убиральня літ. "Г" (50% - у спільному користуванні з гр. ОСОБА_2.), свинарник, курятник, ворота, огорожа та колодязь питний літ. "Д, Е, №1, №2, №3" (50%)- у спільному користування з гр. ОСОБА_2.);

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку (частина основної частини житлового будинку літ. "А") як на окреме домоволодіння (квартиру № 2), що складається з наступних приміщень: прохідна "1" площею 12,9 кв.м., житлова кімната "2" площею 22,3 кв.м., санвузол "8" площею 4,4 кв.м.,прохідна "7" площею 5,2 кв.м., загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 22.3 кв.м. та споруд, а саме: прибудова літ. "А-1", сарай літ. "Б, В", убиральня літ. "Г" (50% - у спільному користуванні з гр. ОСОБА_3.), свинарник, курятник, ворота, огорожа та колодязь питний літ. "Д, Е, №1, №2, №3" (50%)- у спільному користування з гр. ОСОБА_3.).

Рішенням Берегівського районного суду від 09.01.2018 року позов задоволено. Припинено право спільної часткової власності на будинковолодіння № 3 по вул. Добровольців в м. Берегові. Розділено в натурі будинковолодіння розташоване по АДРЕСА_1 на 2 окремі частини (квартири).

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку (частина основної частини житлового будинку літ. "А") як на окреме домоволодіння (квартиру № 1) по АДРЕСА_1, що складається з наступних приміщень: житлова кімната "3" площею 24,3 кв.м., житлова кімната "4" площею 10,7 кв.м., комора "5" площею 4,9 кв.м., кухня "6" площею 10,8 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м. та споруд, а саме: прибудова літ. "А-1", сарай літ. "Б,В", убиральня літ. "Г" (50% - у спільному користуванні з гр. ОСОБА_2.), свинарник, курятник, ворота, огорожа та колодязь питний літ. "Д, Е, №1,№2, №3" (50%) - у спільному користування з гр. ОСОБА_2.)

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку (частина основної частини житлового будинку літ. "А") як на окреме домоволодіння (квартиру № 2) по АДРЕСА_1, що складається з наступних приміщень: прохідна "1" площею 12,9 кв.м., житлова кімната "2" площею 22,3 кв.м., санвузол "8" площею 4,4 кв.м., прохідна "7" площею 5,2 кв.м., загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 22.3 кв.м. та споруд, а саме: прибудова літ. "А-1", сарай літ. "Б, В", убиральня літ. "Г" (50% - у спільному користуванні з гр. ОСОБА_3.), свинарник, курятник, ворота, огорожа та колодязь питний літ. "Д, Е, №1, №2, №3" (50%)- у спільному користування з гр. ОСОБА_3.).

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги вказує, що судом розглянута справа без її участі на підставі заяви, яка нею до суду не подавалася та вирішено позовні вимоги з порушення норм матеріального та процесуального права. Судом не врахованого того, що провівши реконструкцію спірного будинку без будь-яких дозвільних документів, ними не зареєстровано право власності на таке майно, а тому такий об'єкт не може бути поділений.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що у зв'язку з неможливістю спільного проживання в спірному будинку, він звернувся до суду з позовом про визначення часток між сторонами. Він згідний на виділення будь-якої частини будинку відповідачу та зазначає, що такий розподіл можливо провести без призначення експертизи по справі, оскільки спірний будинок колись складався з двох відокремлених квартир які можна відновити проведенням мінімальних ремонтних робіт. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишити оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 28.06.2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу, придбали від ОСОБА_4 по 1/2 частці за кожним, житловий будинок АДРЕСА_1.

Наразі ОСОБА_3 ставить питання фактично про поділ даного будинку в натурі.

Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з його визнання відповідачем та можливість поділу нерухомого майна згідно варіанту, запропонованого позивачем.

У відповідності до приписів ч.ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції, в порушенні вказаних норм, розглянувши справу за відсутності відповідача та пославшись на написану від імені ОСОБА_2 заяву про визнання позову, не з'ясував чи дійсно така заява нею писалася, чи усвідомлює остання наслідки відповідних процесуальних дій та чи відповідає зміст заяви волі відповідача, у зв'язку з чим помилково прийняв визнання позову відповідачем та задовольнив на підставі цього позов.

Розглядаючи даний позов по суті, апеляційний суд констатує наступне.

Так, згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до приписів ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до положень ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Частиною 1 ст. 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно до вимог ч. 2 даної статті, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Поділ житлового будинку є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Позивач, в обґрунтування вимог можливості поділу будинку відповідно до запропонованого ним варіанту, надав як доказ лише технічний паспорт на будинок в якому наявні: схематичний план земельної ділянки, план будинку, його експлікація та характеристики будинку, господарських будівель і споруд (а.с.5-9).

Однак, Технічний паспорт на будинок сам по собі не відповідає вимогам належності та допустимості доказу на підтвердження можливого варіанту поділ житлового будинку. Зокрема, Технічний паспорт не відображає реальну технічну можливість виділити відокремлену частину будинку із самостійними входами, реальні роботи, які потрібно зробити для такого переобладнання. Також в Технічному паспорті не відображено відповідні комунікації, що має важливе значення, позаяк у разі проділу будинку на два окремі об'єкти, кожен з них має бути придатним до проживання, а відтак має бути забезпечено доступ до всіх необхідних комунікацій (водо-, енерго-, газопостачання).

За таких обставин, зазначений вище Технічний паспорт на будинок не можна братися до уваги як доказ можливого варіанту поділу спірного будинку. Інших якихось доказів матеріали справи не містять.

Під час апеляційного розгляду, сторонам було роз'яснено їх право на призначення судової експертизи з метою з'ясування зазначених обставин.

В судовому засіданні від 23.07.2018р. представник позивача заявив усне клопотання про призначення експертизи. В судовому засіданні було оголошено перерву з метою викладення такого клопотання в письмовій формі із зазначенням конкретних питань, які слід поставити перед експертом.

Однак, 24.07.2018р. ОСОБА_3 подано заяву згідно якої він відмовляється від свого клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, а справу призначену на 25.07.2018р. просив розглянути без його участі. В засідання від 25.07.2018р. ОСОБА_3 не з'явився.

Таким чином, апеляційним судом виконано вимоги ст.12 ЦПК України щодо сприяння сторонам у реалізації їхніх прав та роз'яснено наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій.

Позивач же відмовився від проведення по даній справі судової експертизи повністю усвідомлюючи при цьому наслідки таких дій, а відтак суд розглядає справу на підставі наявних у матеріалах доказів.

А оскільки позов не доведено належними та допустимим доказами, то в його задоволенні слід відмовити.

Вказане, у відповідності до приписів п.п.1, 2 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1364,22 грн., понесений за подачу апеляційної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду від 09 січня 2018 року, скасувати та ухвалити постанову суду про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, поділ в натурі житлового будинку та визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1364,22 гривні, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 26 липня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді