Постанова

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/38699/15-ц

провадження № 61-14625св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_4,

треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в

м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, визначення способу участі у її вихованні.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в

м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у її вихованні.

16 листопада 2017 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення його позову. Просив заборонити ОСОБА_4 чинити дії щодо перешкоджання йому в особистому спілкуванні з малолітнім сином

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; заборонити будь-якій фізичній чи/та юридичній особі чинити дії щодо перешкоджання йому в особистому спілкуванні з малолітнім сином, мати з ним прямі фізичні контакти; надавати можливість підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі фізичні контакти з дитиною, мати з нею телефонні розмови, спілкування за допомогою будь-яких сучасних засобів зв'язку.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 протиправно перешкоджає йому у встановлені контакту з дитиною та участі у її вихованні.

Вважав, що перешкоджання йому у контакті з дитиною та участі у її вихованні призводить до втрати емоційних контактів батька з дитиною, що у свою чергу, призведе до неможливості виконання рішення суду про визначення місця проживання та встановленню способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у складі судді Макаренко І. О. заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_5 у спілкуванні з його малолітнім сином -

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти заяви відмовлено.

Ухвала районного суду мотивована тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник спір щодо визначення способів участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, тому ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зобов'язання ОСОБА_4 не чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_5 у спілкуванні з його малолітнім сином, яка відповідає інтересам дитини, і крім того, відсутність можливості спілкування дитини з батьком протягом тривалого часу може утруднити виконання рішення суду у майбутньому.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року скасовано. У задоволенні заяви

ОСОБА_5 про забезпечення його зустрічного позову відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, щопредметом позову ОСОБА_5 є визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у її вихованні. Забезпечення позову шляхом зобов'язання

ОСОБА_4 не чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_5 у спілкуванні з його малолітнім сином - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не забезпечує виконання рішення суду, яке може бути ухвалене за позовними вимогами ОСОБА_5, оскільки таких вимог не заявлено. Відтак, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не відповідають заявленим вимогам.

У касаційнійскарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_5,посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду є незаконною й необґрунтованою, прийнятою з порушення норм процесуального права. Посилався на те, що вжиті Шевченківським районним судом м. Києва заходи забезпечення позову повністю відповідають заявленим позовним вимогам. Зокрема, зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди

ОСОБА_5 у спілкуванні з його сином забезпечує виконання рішення суду, яке може бути ухвалене за його позовними вимогами про визначення місця проживання малолітнього сина та визначення способу участі у його вихованні.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5 від ОСОБА_4, в якому зазначено про те, що касаційна скарга є необґрунтованою й такою, що суперечить інтересам дитини, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої, третьої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до пунктів 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого частиною четвертою статті 151 ЦПК України 2004 року), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення зустрічного позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що предметом позову ОСОБА_5 є визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у її вихованні. Зобов'язання ОСОБА_4 не чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_5 у спілкуванні з його малолітнім сином -

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не забезпечує виконання рішення суду, яке може бути ухвалене за позовними вимогами ОСОБА_5 Відтак, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не відповідають заявленим вимогам.

Доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судовогорішення не впливають. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки судове рішення судом касаційної інстанції ухвалюється при попередньому розгляді справи, то клопотання ОСОБА_5 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін безпідставне.

Керуючись статтями 7, 400, 401, 402 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В.Синельников