АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-6112/11 (категорія: інші)

Провадження № 22ц/790/2895/18

05 липня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргоюпублічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року (суддя - Харченко А.М.)

у цивільній справі (2-6112/11) за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність Головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Баранової Вікторії Володимирівни, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», -

ВСТАНОВИВ:

29.06.2017 року представник боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( далі по тексту - Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області) Баранової В.В. щодо не застосування наслідків завершення виконавчого провадження ВП №32143163, а саме не зняття арештів, а також заборони відчуження з всього майна ОСОБА_4;

- зобов'язати головного державного виконавця Московського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області Баранову В.В. скасувати всі арешти накладені на все його майно в рамках виконавчого провадження ВП №32143163;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Баранової В.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 09.04.2012 року в рамках виконавчого провадження №32143163.

Обґрунтовуючи скаргу представник ОСОБА_4 вказував, що в провадженні Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області знаходилося виконавче провадження ВП №32143163. Підставою відкриття даного провадження був виконавчий лист №2-6112 від 05.03.2012 року, виданий Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_4 боргу на користь ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». 02.04.2012 року та 08.12.2014 року постановами державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ в рамках виконавчого провадження №32143163 було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4

Постановою від 02.04.2015 року головний державний виконавець Московського ВДВС ХМУЮ Баранова В.В. повернула виконавчий документ стягувачеві, але при вирішення питання про повернення виконавчого документу стягувачу Баранова В.В., усупереч вимог частини 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п.4.10.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, не скасувала інші вжиті заходи забезпечення примусового виконання рішення, зокрема щодо арешту та заборони відчуження майна боржника.

Одночасно представник ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про поновлення передбаченого статтею 385 ЦПК України 10-денного строку на подачу скарги на бездіяльність державного виконавця, посилаючись на те, що про зазначені у скарзі порушення довідався лише 13.06.2017 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено. Суд вирішив:

- поновити ОСОБА_4 строк на подачу скарги на бездіяльність головного ДВ Московського ВДВС в м. Харків ГТУЮ у Харківській області Баранової В.В.;

- визнати протиправною її бездіяльність щодо не застосування наслідків завершення виконавчого провадження ВП № 32143163, а саме не зняття арештів, заборони відчуження майна ОСОБА_4;

- зобов'язати головного державного виконавця Московського ВДВС в м. Харків ГТУЮ у Харківській області Баранової В.В. скасувати всі арешти, накладені на все майно ОСОБА_4;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Московського ВДВС в м. Харків ГТУЮ у Харківській області Баранової В.В. про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору від 09.04.2012 р. в межах виконавчого провадження № 32143163.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Кредит Дніпро» просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволені скарги в повному обсязі

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та такою, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» вказує, що суд не врахував фактичні обставини спірних правовідносин і неправильно застосував норми матеріального права, оскільки за змістом статей 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на той час, повернення виконавчого документу стягувачу з тих підстав, які були вказані в оскарженій постанові, не позбавляло стягувача права повторно пред'являти виконавчий документ для примусового виконання рішення суду, а відтак і не було підстав для скасування заходів забезпечення примусового виконання (арешту, заборони відчуження майна боржника, тощо).

Крім того, вказує апелянт, рішення суду незаконне і порушує права стягувача і з огляду на ту обставину, що суд безпідставно зобов'язав державного виконавця скасувати всі арешти на майно боржника ОСОБА_4, хоча рішення суду ним не виконано, а арешти та заборона відчуження майна боржника застосовані і по інших виконавчих провадженнях, які знаходяться на виконанні Московського ВДВС м.Харкова. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника у випадку незавершеного виконавчого провадження може бути знятий за рішенням суду.

ОСОБА_4 чи його представники, а також представник Московського ВДВС м.Харкова в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, причину неявки не повідомили, письмовий відзив на апеляційну скаргу не надали, хоча отримали, згідно поштового повідомлення, ще два місяці тому копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, копію апеляційної скарги ПАТ «Банк Кредит Дніпро». Крім того, представник ОСОБА_4 14 червня 2018 року ознайомився з матеріалами із застосуванням технічних засобів копіювання, був повідомлений про розгляд справи.

Зважуючи на викладене та приписи ст. ст. 2, 43, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю вказаних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, а учасниками справи не заперечується, що в провадженні Московського ВДВС м.Харкова з 2012 по 2015 рік виконавче провадження №32143163 щодо примусового виконання рішення суду Московського районного суду м.Харкова про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» у розмірі 102029,90 грн. В межах вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Московського ВДВС м.Харкова Барановою В.В. прийнято низку постанов, а саме: 09.04.2012 року прийнято постанова про стягнення з боржника ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 10202,99 грн. у зв'язку з невиконанням вимоги про добровільне погашення заборгованості; 02.04.2012 року - постанова про арешт всього майна боржника та оголошення заборони його відчуження; 08.12.2014 року - про арешт майна боржника в межах суми боргу; 02.04.2015 року - постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п.4 ч.1 ст.47 та ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» з посиланням як на підставу на ту обставину, що стягував не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій.

Постановляючи 05.02.2018 року ухвалу про задоволення скарги боржника ОСОБА_4 на бездіяльність головного державного виконавця Московського ВДВС м.Харкова Баранової В.В., суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ( з 02.04.2012р.) і до моменту винесення постанови про повернення виконавчого документу винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто до 02.04.2015 року, не вчинив дії спрямовані на примусове виконання рішення суду, передбачені ст.32 Закону, а постанова про стягнення виконавчого збору винесена до здійснення державним виконавцем будь-яких заходів примусового виконання рішення.

Однак з таким судовим рішенням колегія суддів погодитися не може у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених в судовому рішенні обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ст.3 ЦПК України в редакції цього Кодексу згідно Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 260, 263, 265 ЦПК України, в редакції Кодексу, яка вже діяла на час розгляду і вирішення справи судом першої інстанції, судове рішення має бути законним і обґрунтованим, містити відповіді на питання, передбачені ст. 264 ЦПК України, а його мотивувальна частина, в тому числі і ухвали з даної категорії справ, містити мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи.

Розгляд і вирішення справ за скаргами учасників виконавчого провадження на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця передбачені ст.ст. 447-453 ЦПК України, які також передбачають необхідність дотримання загальних засад цивільного судочинства з урахуванням особливостей розділу V11 ЦПК України для даної категорії справ.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) лише за умови встановлення обґрунтованості скарги.

Вказаним вимогам процесуального закону ухвала суду від 05.02.2018 року не відповідає, оскільки суд не перевірив обґрунтованість доводів скарги, не перевірив подані головним державним виконавцем Барановою В.В. до суду заперечення на скаргу, а в ухвалі від 05.02.2018 року повністю продублював зміст скарги представників ОСОБА_4, залишивши поза увагою доводи суб'єкта оскарження і не обґрунтувавши мотиви, з яких він їх не прийняв.

Разом з тим висновок суду першої інстанції про бездіяльність головного державного виконавця Баранової В.В., про невчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду, а також про неправомірність незняття арешту майна та заборони відчуження майна боржника при винесенні постанови від 02.04.2015 року частково суперечить навіть змісту скарги представника боржника ОСОБА_4 та наданих ними копій постанов державного виконавця, зокрема й постанови від 02.04.2012 року в якій боржнику запропоновано самостійно виконати рішення суду в строк до 08.04.2012 року та роз'яснено правові наслідки їх невиконання.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що рішення Московського районного суду м.Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості у розмірі 102029,90 грн. не виконане боржником з 2012 року навіть частково, хоча ст.14 ЦПК України (попередніх редакцій) та ст.18 ЦПК України в ред. ЗУ №2147 від 03.10.2017 року передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Безперечно, передбачена законом обов'язковість судового рішення, що набрало законної сили, не позбавляє ОСОБА_4 як учасника виконавчого провадження, на судовий захист у разі порушення його прав та охоронюваних законом при виконанні рішення суду, однак за умови встановлення судом у передбаченому законом порядку обґрунтованості скарги, а не лише на підставі самого факту звернення зі скаргою.

Ухвалюючи 05.02.2018 року судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_4, суд посилався, як і представник позивача при обґрунтуванні скарги, на положення ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», залишивши поза увагою положення частини 1 статті 50 цього закону в редакції, яка діяла на час винесення головним державним виконавцем Барановою В.В. оскарженої ОСОБА_4 постанови від 02.04.2015 року, за змістом якої (тобто ч.1 ст.50) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно

боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, цією нормою передбачено виключення із загального правила, згідно яких у разі стягнення виконавчого збору арешт або заборона відчуження майна боржника зберігається, оскільки спрямований на забезпечення виконання рішення в частині компенсації витрат по забезпеченню здійснення виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Крім того, суд обґрунтовував викладений в ухвалі висновок посиланням на порушення державним виконавцем положень п.п.4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮ України № 74/5 від 15.12.1999 року про скасування арешту майна боржника при винесенні постанови про повернення виконавчого документу, не перевіривши ці доводи скарги ОСОБА_4 і не звернувши увагу на ту обставину, що станом на 02.04.2015 року Інструкція не мала взагалі таких пунктів. (Останнім в цьому розділі Інструкції на той час був п.п.4.6.5 яким регламентовано порядок розпорядження конфіскованим майном).

Також суд першої інстанції усупереч вимог ст.13 ЦПК України вийшов за межі заявлених у скарзі вимог і постановив ухвалу, якою зобов'язав головного державного виконавця Баранову В.В. скасувати всі арешти, накладені на все майно ОСОБА_4, тоді як навіть сам боржник просив скасувати лише ті арешти його майна, які накладені в рамках виконавчого провадження №32143163.

Оскільки матеріали справи не містять даних про обґрунтованість скарги ОСОБА_4 на бездіяльність головного державного виконавця Баранової В.В. та апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду від 05.02.2018 року - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про непідвідомчість скарги ОСОБА_4 на постанову головного державного виконавця Московського ВДВС м.Харкова Баранової В.В. щодо стягнення виконавчого збору, оскільки вказана постанова винесена головним державним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Московського районного суду м.Харкова у цивільній, а не в адміністративній справі, а тому скарга ОСОБА_4 у червні 2017 року правильно подана до Московського районного суду м.Харкова в порядку, передбаченому ст.383 ЦПК України в редакції цього Кодексу, яка діяла на день подання скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п3,4 ч.1 та ч.2 ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року скасувати і постановити нове судове рішення.

Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Баранової Вікторії Володимирівни, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2018 року

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина