Ухвала

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 303/7378/17

провадження № 61-38309ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, у складі судді Пак М. М., від 07 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області, у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю., Собослой Г. Г., від 08 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - ОСОБА_5 про встановлення факту непроживання із спадкодавцями за місцем реєстрації на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа - ОСОБА_5 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцями за місцем реєстрації на час відкриття спадщини.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської областівід 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 07 лютого 2018 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 08 травня 2018 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у даній справі не вбачається спір про право, а тому заяву ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту непроживання зі спадкодавцями за місцем реєстрації на час відкриття спадщини необхідно розглядати саме у порядку окремого провадження. Заявник посилається на те, що його тітка ОСОБА_5 з 1997 року не проживала із спадкодавцями, не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини впродовж шести місяців, а тому вважається такою, що спадщину не прийняла.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегії суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Нормою частини четвертої статті 315 ЦПК України передбачено що, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, за відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення

фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_4 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцями за місцем реєстрації на час відкриття спадщини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що у даному випадку існує спір про право, оскільки встановлення факту за заявою ОСОБА_4 безпосередньо впливає на права ОСОБА_5, як спадкоємця першої черги, а тому існує спір про право, і такий спір підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами попередніх інстанцій встановлено обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення. Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку існує спір про право, а тому заявнику необхідно звернутися до суду у порядку позовного провадження.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень, не вбачається неправильного застосування судами апеляційної та першої інстанції норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської від 08 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - ОСОБА_5 про встановлення факту непроживання із спадкодавцями за місцем реєстрації на час відкриття спадщини - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С. Ф.Хопта