Справа № 234/277/18
Провадження № 2/234/1104/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді -Демидової В.К.

при секретарі- Воробйової Т.В..

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську

цивільну справу за позовом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2018 року Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Свої вимоги мотивують тим, що дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, встановлено, що начальник Совєтського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1, відповідач у справі, вчинив дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу». Неналежне виконання своїх посадових обовязків призвело до незаконного звільнення ОСОБА_2, що завдало ГТУЮ у Донецькій області матеріальної шкоди у розмірі 33444 грн. та дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГТУЮ у Донецькій області, встановлено наступне: ОСОБА_2 наказом ГТУЮ у Донецькій області від 10.01.2008 року призначений на посаду державного виконавця Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції (далі - Совєтське ВДВС Макіївського МУЮ); наказом ГУЮ від 15.06.2009р №566 ОСОБА_2 тимчасово, на період знаходження основного працівника у відпустці по догляду за дитиною, призначений на посаду головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ; 04.12.2009р ОСОБА_2 подав до Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ заяву про звільнення за власним бажанням; 14.12.2009р ОСОБА_2 подав заяву про залишення без розгляду заяви про звільнення за власним бажанням, а наказом ГУЮ від 18.12.2009р №1290 ОСОБА_2 звільнено з посади головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ. Зазначає, що не погодившись з обставинами звільнення, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою щодо оскарження наказу ГУЮ №1290 від 18.12.2009р та поновлення на посаді головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ, у звязку з чим, рішенням Совєтського районного суду м.Макіївки від 21.07.2010р, залишеним без змін апеляційним судом Донецької області 13.12.2010р, позов ОСОБА_2 задоволений. На виконання рішення суду, наказом ГУЮ від 18.01.2011р №83 ОСОБА_2 поновлений на посаді головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ.

13.07.2011р керівник Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУЮ з поданням, в якому просив перевести з 22.07.2011р головного державного виконавця Совєтського ВДВС ОСОБА_2 на посаду державного виконавця цього відділу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011р у справі №6-313 рішення Совєтського районного суду м.Макіївки Донецької області від 21.07.2010р та ухвала апеляційного суду Донецької області від 13.12.2010р скасовані, а провадження у справі закрито у звязку з тим, що справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. 26.10.2011р керівник Совєтського ВДВС ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУЮ з поданням у якому просив звільнити 27.10.2011р ОСОБА_2 з посади державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ у звязку із скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Совєтського районного суду м.Макіївки Донецької області від 21.07.2010р та ухвали апеляційного суду Донецької області від 13.12.2010р, відповідно до яких ОСОБА_2 з 18.01.2011р був поновлений на державній службі.

27.10.2011р на підставі подання керівника Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ ОСОБА_1, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011р, наказом ГУЮ №1820 «Про звільнення ОСОБА_2М.», державний виконавець Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ ОСОБА_2 звільнений з займаної посади 27.10.2011р. Вказує, що з метою 12.10.20112 ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про поновлення на посаді головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ, стягнення з ГУЮ середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

14.02.2012р постановою Донецького окружного адміністративного суду у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, 05.04.2012р ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скарга ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012р у справі №2а/0570/17817/2011 залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016р постанова Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012р та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012р скасовані, справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд.

24 травня 2016 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі №2а/0570/17817/2011 адміністративний позов ОСОБА_2 до ГТУЮ у Донецькій області, Макіївського МУЮ Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконуючий обовязки начальника Головного управління юстиції у Донецькій області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказів, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Рішенням суду ОСОБА_2 поновлено на посаді головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ з 19 грудня 2009 року та стягнуто з ГТУЮ у Донецькій області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 33 444грн. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.01.2016р у справі №2а/0570/17817/2011 набрало законної сили 30.01.2017р; 29 червня 2017 року платіжним дорученням №3344 ОСОБА_2 перераховано 26 922,42грн.

Зазначає, що дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГТУЮ у Донецькій області, встановлено що до порушення прав ОСОБА_2 призвели протиправні дії керівника Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ ОСОБА_1 Крім того, комісією встановлені факти, що мають значення для визначення наявності вини з боку ОСОБА_1, дії якого призвели до незаконного звільнення ОСОБА_2 Начальник Совєтського ВДВС ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, передбачений п.5 ч.2 ст.65 ЗУ «Про державну службу». Неналежне виконання свої посадових обовязків призвело до незаконного звільнення ОСОБА_2 та завдало Головному управлінню матеріальної шкоди у розмірі 33444грн. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ГТУЮ у Донецькій області майнову шкоду у розмірі 33 444грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надавши суду відзив на позов, згідно до якого з заявленими обставинами в позовній заяві та правовими підставами не погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного. Так, згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992р, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного з'ясування обставин, яких згідно зі ст.ст.130, 135-3, 137' КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір: якими неправомірними діями и заподіяно і чи шли до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких звело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно ловці заподіяно шкоду. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обовязків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Встановивши при розгляді справи, що шкода заподіяна не лише з вини працівника, до якого пред'явлено позов, але й з вини службових осіб підприємства, установи, організації, суд відповідно має обговорити питання про притягнення їх до участі в справі як співвідповідачів. Вказує, що з листопада місяця 2009р він перебував на посаді заступника начальника Совєтського відділу ДВС Макіївського міського управління юстиції та виконував обовязки начальника цього відділу. Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну виконавчу службу України» головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець призначаються на посаду та звільняються з посади начальником головного управління юстиції в області за поданням заступника начальника районного, районного у місті, міського (міст обласного значення), міськрайонного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби, погодженим із заступником начальника головного управління юстиції в області - начальником управління державної виконавчої служби. Тобто, відповідно до вказаної норми в його повноваження, як начальника відділу ДВС, входить оформлення та направлення лише подання про прийняття чи звільнення державного виконавця. Заяву про звільнення з займаної посади державного виконавця Гараш С.М. надав 04.12.2009р, яка була розглянута ним (ОСОБА_1В.) та з відповідним поданням скерована до ГУЮ у Донецькій області у порядку, передбаченим ЗУ «Про державну виконавчу службу» в частині призначення або звільнення державного виконавця з займаної посади. Заяву про залишення заяви про звільнення від 04.12.2009р без розгляду гр. ОСОБА_2 надав 14.12.2009р, яка була розглянута та повернута заявнику в день її надання, а також наголошено на необхідності скерувати її самостійно за належністю до ГТУЮ у Донецькій області та звернуто увагу на ч.2 ст.38 Кодексу законів про працю України, яка регламентує, що у разі, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Будь-якого нормативного врегулювання чи іншого закріплення його повноважень щодо обовязків при надходженні заяви про залишення заяви про звільнення без розгляду від працівника, який мав намір звільнитись за власним бажанням та передумав, не передбачено. Звертає увагу, що на обізнаності працівника ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_4, яка на той час здійснювала методичне та інформаційне забезпечення роботи підпорядкованого відділу стосовно проходження державної служби і кадрового менеджменту, щодо існування заяви ОСОБА_2 про залишення заяви про звільнення від 04.12.2009р без розгляду до видання наказу про його звільнення за власним бажанням, за допомогою телефонного спілкування з ним (ОСОБА_1В.). Після відсутності на роботі у звязку з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_2 приступив до виконання своєї роботи 17.12.2009р та 18.12.2009р, що відображено у табелі використання робочого часу за грудень 2009 року, який підписаний ним (ОСОБА_1В.) та відповідальною за його складання особою, а також погоджений начальником Макіївського міського управління юстиції. Цей факт встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.05.2016р по справі №2а/0570/17817/2011. Проте наказом виконуючого обовязки начальника ГУЮ у Донецькій області ОСОБА_5 від 18.12.2009р ОСОБА_6 звільнено із займаної посади за власним бажанням, що також встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.05.2016р по справі №2а/0570/17817/2011. Рішення про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади мною особисто приймалось у звязку з відсутністю повноважень.

В подальшому, не погодившись з таким звільненням, ОСОБА_2 звернувся за захистом своїх прав до суду з позовною заявою з посиланням на порушення ГУЮ у Донецькій області ч.2 ст.38 Кодексу законів про працю України. Рішенням Совєтського районного суду м.Макіївки від 21.07.2010р позов ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволений. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2010р рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 21.07.2010р залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011р рішення Совєтського районного суду Макіївки Донецької області від 21.07.2010р та ухвала апеляційного суду Донецької області від 13.12.2010р скасовані, а провадження у справі закрито у звязку з тим, що справа не підлягала розгляду в порядку вільного судочинства. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012р у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012р залишена без змін вказана вище постанова суду першої інстанції. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016р постанова Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012р та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012р скасовані, справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.05.2016р позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково з поновленням на посаді та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В розгляді справи за позовом ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу він (ОСОБА_1В.) участі не приймав ні як сторона, ні як учасник, будь-яких пояснень з цього приводу не надавав. Про існування вказаного судового рішення йому стало відомо лише при вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності в листопаді 2017 року.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли зокрема: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, що закріплено в п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України. Пункт 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992р, розяснює: застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок но відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Вказує, що наказ про звільнення ОСОБА_2 був підписаний та виданий виконуючим обовязки начальника ГУЮ у Донецькій області ОСОБА_5, тому вважає, що саме ця особа повинна нести повну матеріальну відповідальність у відповідності до вимог ст.134 КЗпП України. При викладених вище обставинах він (ОСОБА_1В.), як виконуючий обовязки начальника Совєтського відділу ДВС Макіївського МУЮ, не наділений повноваженнями видавати наказ про звільнення державних виконавців, не приймав рішення про незаконне звільнення ОСОБА_2, а навпроти 17.12.2009р та 18.12.2009р допустив останнього до виконання своїх обовязків, тому є неналежним відповідачем за заявленим позовом. Просить відмовити у задоволенні позову ГТУЮ у Донецькій області.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності , знаходить заявлений позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 02.11.2009 року по 21.08.2012 року працював на посаді заступника начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції.

З 22.08.2012 року працює на посаді начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Як вбачається з акту про результати службового розслідування стосовно ОСОБА_1, начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби м. Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 15.11.2017 року, затвердженого в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 20.11.2017 року ОСОБА_7, комісія дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу ( невиконання або неналежане виконання посадових обовязків, актів органі державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників , прийнятих у межах їхніх повноважень).

Неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обовязків призвело до незаконного звільнення ОСОБА_2 та завдало головному управлінню матеріальної шкоди у розмірі 33 444,00 грн.

Як вбачається з висновку за результатами проведення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1, начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби м. Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.11.2017 року, за результатами проведення дисциплінарного провадження, комісія встановила, що ОСОБА_1, вчинено дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону ( невиконання або неналежне виконання посадових обовязків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень), що призвело до незаконного звільнення ОСОБА_2 та завдало головному управлінню матеріальної шкоди у розмірі 33444,00 грн.

Керуючись положенням частини третьої статті 65 Закону , в звязку з закінченням строку давності вчиненого дисциплінарного проступку , комісія рекомендує, дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 закрити та звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь головного управління завданого збитку у розмірі 33444,00 грн.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну виконавчу службу України» головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець призначаються на посаду та звільняються з посади начальником головного управління юстиції в області за поданням заступника начальника районного, районного у місті, міського (міст обласного значення), міськрайонного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби, погодженим із заступником начальника головного управління юстиції в області - начальником управління державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.65 Закону України «Про державну службу», підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є: порушення Присяги державного службовця; порушення правил етичної поведінки державних службовців; вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення, або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Згідно висновка за результатами проведення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 він не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, тобто не встановлено,що саме його діями була заподіяна матеріальна шкода.

Керуючись ст.ст. 12,13, 141, 259, 263-268, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15.5, 15), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя: В.К.Демидова