Справа №:755/45/18
Провадження №: 2/755/49/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - не з'явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, звертаючись до суду, з вимогами до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, бабусю дитини, опікуном неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки міста Києва, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про визнання позову, не заперечувала проти винесення рішення у справі.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, висновок підтримує в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Судом встановлено, що з 09 грудня 2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_4, у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_6. (а.с. 34)

ІНФОРМАЦІЯ_9 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 25 квітня 2005 року. (а.с. 33)

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виховання та утримання дитини.

Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, з 2005 року, після смерті батька, малолітній ОСОБА_4 проживає разом з бабусею ОСОБА_3, яка самостійно займається вихованням дитини, забезпечує дитині належні умови для його повноцінного розвитку, дитина перебуває на повному її утриманні, в свою чергу відповідач, як мати дитини, самоусунулася від виховання дитини, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, ці обставин не спростовані відповідачем під час розгляду цивільної справи, відповідач не скористався правом подати письмові пояснення (заперечення) та докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає доведеним обставини ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, яка самоусунулась від виховання та спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з бабусею ОСОБА_3, та ураховуючи інтереси малолітньої дитини, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав матері дитини, з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 щодо позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 167 Сімейного Кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей.

При цьому, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які дають підстави для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, вирішуючи питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що ОСОБА_3 є бабусею малолітнього ОСОБА_4, проживає разом зі своїм онуком, за місцем проживання характеризується позитивно, немає медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна, а також враховуючи особисті стосунки між бабусею та онуком, які є близькими родичами, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання ОСОБА_3 обов'язків опікуна над малолітнім онуком.

Відповідно до ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" де встановлено з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: - 1492 гривні, а дітей віком від 6 до 18 років: - 1860 гривень, на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 19 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивачу, виражена у встановленій законом процесуальній формі.

Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2017 року між Адвокатським об'єднанням «Дніпровська колегія адвокатів №2 м. Києва» в особі голови колегії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Договір про надання правничої допомоги №476.

Відповідно до п. 4 Договору, сторони погодили, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує в Об'єднанні 1200 грн., з яких 1188 грн. є гонорар адвоката, а 11,88 грн. - послуги банку під час оплати гонорару (а.с. 70-71)

З квитанції №571/з1 від 03.01.2018 року вбачається, що позивач перерахувала Адвокатському об'єднанню «Дніпровська колегія адвокатів №2 м. Києва» суму в розмірі 1188,00 грн. в якості гонорару за надання правової допомоги по Договору №476. (а.с. 69)

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 1188,00 грн.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 121, 122, 125, 150, 164, 165, 167, 168, 169, 180-184 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та стягнення аліментів, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку міста Києва, громадянку України, батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, громадянина України.

Призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженку села Ставки Фастівського району Київської області, громадянку України, опікуном над малолітньою дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки міста Києва, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 грудня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 1188,00 грн., а всього на загальну суму 1828,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя