АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/11792/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5403/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

12 липня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Стрижеуса А.М., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 31 серпня 2009 року між ПАТ «Західінкомбанк» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу фізичної особи в національній валюті «Депозит-Прибутковий» № ДП3552/4 (строковий вклад з фіксованою ставкою із правом поповнення зі щомісячною сплатою відсотків), згідно п.1.1. якого, остання розмістила депозитний вклад на умовах цього договору грошові кошти в сумі 2917114,05 грн. строком на 6 місяців, з датою вимоги - 01 березня 2015р., з процентною ставкою 20 % річних.

17 березня 2010 року між ОСОБА_4 та Банком укладено додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу в національній валюті № ДП-3552/4 від 31 серпня 2010 року згідно п.п.1, 2 якого, термін дії договору продовжено на 60 місяців, дата вимоги вкладником своїх коштів 17 березня 2015 року.

Постановою Правління НБУ від 2 травня 2014 року № 316 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29 травня 2014 року № 38 «Про запровадження з 29 травня 2014 року по 28 серпня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Постановою Правління НБУ від 22 липня 2014 року № 433 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 липня 2014 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Західінкомбанк».

Зазначила, що 1 серпня 2014 року нею отримана сума, гарантована Фондом, в розмірі 200000 грн. Однак, станом на час розгляду судом справи, загальна сума заборгованості за вищезазначеними договорами складає: 2140801,71 грн. - сума депозиту; 80287,79 грн. - відсотки за депозитом.

Також зазначила, що відповідачу належить 51 % акцій ПАТ «Західінкомбанк»; відповідач має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління діяльністю банком. А тому, на думку скаржника, з відповідача, як з власника істотної участі та керівника банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку, оскільки банк, віднесено до категорії неплатоспроможних з його вини.

У зв'язку із викладеним, просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму коштів у розмірі 2221089,5 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2009 року між ПАТ «Західінкомбанк» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу фізичної особи в національній валюті «Депозит-Прибутковий» № ДП3552/4 (строковий вклад з фіксованою ставкою із правом поповнення зі щомісячною сплатою відсотків), згідно п.1.1. якого, остання розмістила депозитний вклад на умовах цього договору грошові кошти в сумі 2917114,05 грн. строком на 6 місяців, з датою вимоги - 01 березня 2015р., з процентною ставкою 20 % річних.

В підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань за вказаним договором суду надано копію платіжного доручення №594 від 31 серпня 2009 року, по якому останньою були внесені грошові кошти в сумі 2917114,05 грн.

17 березня 2010 року між ОСОБА_4 та Банком укладено додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу в національній валюті № ДП-3552/4 від 31 серпня 2010 року згідно п.п.1, 2 якого, термін дії договору продовжено на 60 місяців, дата вимоги вкладником своїх коштів 17 березня 2015 року

Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління НБУ від 28 травня 2014 року № 316 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 29 травня 2014р. прийнято рішення № 38 «Про запровадження з 29 травня 2014р року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Західінкомбанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Західінкомбанк» запроваджено строком на три місяці з 29 травня 2014 року по 28 серпня 2014 року.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 22 липня 2014 року № 433 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 липня 2014 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 строком на один рік з 23 липня 2014 року по 23 липня 2015 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,0 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 3 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Як встановлено судом, ОСОБА_4 отримала гарантовану суму вкладу в розмірі 200000 грн. 1 серпня 2014 року.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав їх необґрунтованими.

Колегія суддів не може погодитися з доводами скаржника, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено обставини справи та не було надано необхідну правову оцінку наведеним фактам з огляду на наступне.

Закон України &qu ;Про систему гарантування вкладів фізичних осіб&quin; встановлює процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

У ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Разом з тим лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200 тис. грн., а залишок коштів у розмірі 9 907 847 грн. 35 коп. були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги, що підтверджується довідкою від 03 листопада 2015 року №369/78,виданою Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк».

Таким чином позивач є кредитором банку у заявленому розмірі позовних вимог, і станом на час розгляду справи ці кошти йому не повернуто.

Передбачене до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.

Відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності таких умов, які утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність поведінки, причинний зв'язок між поведінкою і шкодою, вина.

Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчиненого нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Отже, вимагаючи відшкодування шкоди з відповідача як власника істотної участі банку, позивачу належало довести факт завдання йому шкоди завдавачем такої шкоди, її розмір, надати докази невиконання відповідачем зобов'язання або вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань відповідачем та заподіяною шкодою.

За положеннями ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які особа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на цю особу. Докази подаються сторонами та іншим особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Проте, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем шкоди позивачу внаслідок порушення ним, як власником істотної участі банку, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», розмір шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, у розумінні ст.58,59 ЦПК України, позивачем не подано.

Настання факту неплатоспроможності банку не є достатнім доказом того, що власники істотної участі не вживали заходів для її уникнення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року.

Головуючий

Судді