Справа № 307/58/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тячівського районного суду від 19 лютого 2018 року (у складі судді Розмана М.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним і скасування права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду в січні 2017 р.

Просила визнати недійсним правочини, а саме: договір дарування житлового будинку та земельних ділянок, скасувати їх державну реєстрацію (щодо права власності за ОСОБА_3Ф.) та повернути сторони в первісний стан.

На обґрунтування позовних вимог указала, що її внутрішня воля ніколи не була спрямована на безоплатне відчуження житлового будинку сторонній особі. Зазначає, що помилялася щодо правової природи правочину. Насправді позивач хотіла скласти або заповіт, або договір довічного утримання, оскільки бажала, щоб набувач житлового будинку здійснював за нею догляд і надавав допомогу по господарству як фізичну так і матеріальну. Указує, що в силу свого похилого віку та безпорадного стану не розуміла, який насправді документ підписувала. У звязку з цим вважає, що під час укладення оспорюваних правочинів мала місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення.

15 травня 2017 р. представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції клопотання про призначення судової психологічної експертизи задля встановлення справжньої волі дарувальникапід час укладення оспорюваних договорів. Також указане клопотання було підтримане стороною відповідача у судовому засіданні 19 лютого 2018 р.

Ухвалою Тячівського районного суду від 19 лютого 2018 р. у вказаній цивільній справі було призначено комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, на вирішення якої було постановлено низку запитань, а її проведення було доручено Берегівській обласній психіатричній лікарні.

Представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про порушення норм процесуального права. Указує, що суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав для призначення комплексної судовоїпсихолого-психіатричної експертизи за клопотання сторони відповідача. Зазначає, що призначення такої експертизи принижує гідність позивача як особи похилого віку.

У письмову відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що призначена судом експертиза відповідає положенням процесуального закону, а з огляду на обставини справи наявна необхідність визначити психічний стан позивача як на момент звернення до суду з позовом, так і на момент укладення оспорюваних правочинів.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що для зясування усіх істотних обставин справи та в контексті спірних правовідносин у цивільній справі належить призначити комплексну психолого-психіатричну експертизу.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права.

Так, згідно з п.1 ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Частиною 1 ст. 105 ЦПК України встановлено вичерпний перелік обовязкового призначення експертизи судом за клопотанням хоча б однієї із сторін, а саме - якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоровя, психічний стан особи, вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України, викладених в п.14 Постанови Пленуму №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. При чому, судово-психіатрична експертиза в цивільних справах обовязково призначається: для визначення психічного стану особи в справах про визнання громадян недієздатними; у справах про поновлення громадянина в дієздатності.

У решті випадків призначення експертизи є не обовязком, а правом суду.

Предметом психолого - психіатричної експертизи є оцінка психічного стану особи, її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період юридично значущої дії (угоди), яка сталася у минулому.

Проте, доводи сторони відповідача про призначення судової психологічної експертизи ґрунтуються на власному припущенні відповідача щодо неналежного психічного стану позивача.

Так, основним доводом клопотання про призначення експертизи є не встановлення психічного стану позивача на момент укладення договору дарування, а саме цивільна дієздатність позивача на момент предявлення позову та час розгляду справи в суді першої інстанції через подану позивачем медичну документацію із поставленими їй діагнозами.

По-перше: сторона відповідача не є лікарем для того, щоб у клопотанні про призначення експертизи надавати оцінку діагнозам, поставленим позивачу і ставити їх в основу обґрунтування призначення експертизи.

По-друге: позивач говорить про помилку під час укладення договору дарування, але аж ніяк не про не усвідомлення своїх дій під час укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Окрім того, стороною відповідача у клопотанні про призначення судово-психологічної експертизи неодноразово наголошується саме про психічний стан позивача на момент предявлення позову, тобто встановлення цивільної дієздатності позивача, хоча жодних правових підстав порушувати таке питання перед судом у відповідача немає.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Предметом позову ОСОБА_2 є визнання недійсним договору дарування житлового будинку, земельної ділянки скасування відповідної державної реєстрації і реституція, а підставою помилка при укладенні оскаржуваних договорів і відсутність волевиявлення на укладення таких договорів.

Призначення судом першої інстанції комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи на предмет встановлення, зокрема, чи страждає позивач на момент звернення до суду з позовом якою-небудь хворобою, унаслідок чого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними та чи може брати участь у судовому засіданні як позивач, узагалі виходить за межі предмету доказування у спірних правовідносинах.

За таких обставин призначення по справі комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи не сприятиме реалізації завдань цивільного судочинства. Доказове значення висновків такої експертизи в контексті спірних правовідносин не матиме ніякого правового значення, оскільки виходячи з підстав і предмету позову в матеріалах справи наявні докази для вирішення справи по суті без висновку комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи.

Суд першої інстанції залишив указані обставини без належної уваги та дійшов помилкового висновку про задоволення клопотання сторони відповідача про призначення у справі експертизи.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції не мав правових підстав для призначення у справі комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи у звязку з недоцільністю призначення такої у рамках спірних правовідносин.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2. Ухвалу Тячівського районного суду від 19 лютого 2018 року скасувати.

3. У задоволенні клопотання ОСОБА_6 в інтересах ДрагунаФедора Федоровича про призначення судової психологічної експертизи відмовити.

4. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

6. Повне судове рішення складено 13 липня 2018 року.

Судді: