У х в а л а

Іменем України

16 липня 2018 року

м. Київ

справа № 161/12219/17-ц

провадження № 61-39207ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого

2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 19 квітня

2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою про визнання дій старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

ОСОБА_5 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 липня 2016 року за № 51761584 неправомірними та просила скасувати зазначену постанову державного виконавця.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого

2018 року у складі судді Крупінської С. С., залишеної без змін постановою апеляційного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Карпук А. К., Шевчук Л. Я., у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 надійшла до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень, оскільки згідно відбитку штампу на поштовому конверті подана 26 червня 2018 року.

У касаційній скарзі заявником порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови апеляційного суду вона отримала 25 червня 2018 року, надавши відповідні докази.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Згідно із пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до статті 383 ЦПК України (2004 року) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У статті 387 ЦПК України (2004 року) зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час подання заяви стягувача про відкриття виконавчого документа).

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час подання заяви стягувача про відкриття виконавчого документа) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час подання заяви стягувача про відкриття виконавчого документа) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи -протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції на час подання заяви стягувача про відкриття виконавчого документа) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що строки пред'явлення виконавчих документів до виконання перериваються за умови, що виконавче провадження було відкрито, але виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи, що постанову про повернення виконавчого документа державним виконавцем винесено 17 квітня 2015 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання обчислюється з дня отримання вищевказаної постанови. Проте, оскільки в матеріалах справи відсутня дата отримання стягувачем постанови, але повторно банк звернувся 7 липня 2015 року, тому строк пред'явлення виконавчого листа від 9 серпня 2011 року до виконання

не сплив. Таким чином, підстав вважати дії старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 липня 2016 року є неправомірними у суду немає.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права чи неправильно застосовані норми матеріального права.

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Постановлені судові рішення, їх зміст і мотивування, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись статтею 390 ЦПК України, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 21лютого 2018 року та постанови апеляційного суду Волинської області

від 19 квітня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 21 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк