Справа № 1326/1567/12 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/1164/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2012 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

встановила:

Позивач ПАТ «Універсал Банк» в січні 2012 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на користь банку заборгованості по кредитному договору №L 814/1 від 24.03.2011 року в розмірі 251344,73 грн.

В обґрунтування вимог покликався на те, що 24.03.2011 року між ПАТ «Універсал Банк», що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 248746,47 грн., під 7,00% річних за користування кредитом на термін до 01.03.2016 року.

Згідно із п. 1.4 вищенаведеного договору цільове використання кредиту - погашення заборгованості за кредитним договором № ВL 814 від 14.03.2008 року.

Відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором.

Умовами договору передбачена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань та зокрема, в разі порушення відповідачем строків повернення кредиту банк достроково стягує заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції (п. 3.1.2. договору).

Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2012 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк» суму боргу в розмірі - 251344 грн. 73 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк» сплачений судовий збір в сумі 2513 грн. 45 коп.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2012 року по цивільній справі №2/1326/803/2012 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ВL 814/1 від 24.03.2011 року в розмірі 251344,73 грн. відмовлено за безпідставністю.

Заочне рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з»ясування всіх обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що розрахунок заборгованості, поданий стороною позивача, не є належним доказом наявності заборгованості у відповідному розмірі, оскільки такий не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Зазначає, що позивач на підтвердження своїх вимог не подав первинних документів, які оформлені відповідно до вимог цього закону.

Звертає увагу, що доказування не може грунтуватись на припущеннях, при цьому сама по собі довідка та розрахунок заборгованості є припущеннями.

Часткове погашення кредиту не відображено у розрахунку позивача, тому такий факт може підтвердити виписка з рахунку.

Крім цього вважає, що договір, на підставі якого був заявлений позов, припинив свою дію, відтак відсутня правова підстава позову.

Просить скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (надалі ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору та положень ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по поверненню кредитних коштів відповідно до договорів кредиту є підставними.

Також суд вирішив питання розподілу судових витрат.

Судом встановлено, що 24.03.2011 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладений кредитний договір BL 814/1 (а.с. 6-14).

За умовами договору відповідачу надано кредитні кошти в сумі 248746,47 грн., під 7,00% річних за користування кредитом на термін до 01.03.2016 року.

Цільове використання кредиту - погашення заборгованості за кредитним договором №ВL 814/1 від 14.03.2008 року (п.1.4 договору).

Сторони погодили графік погашення, який є Додатком № 1 до кредитного договору (а.с. 15).

Відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором, яким також передбачена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань.

Згідно із п.1.1 відповідач зобов'язався сплачувати проценти, комісію за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно даного договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач свої вимог за договором виконав, надав відповідачу кредит, що підтверджується Угодою про припинення зобовязань за кредитним договором BL 814/1 за якою сторони визнали, що станом на 25 березня 2011 року загальний розмір заборгованості позичальника перед кредитором становить 248 794,84 грн. (а.с. 17).

Підписанням цієї угоди сторони погодили можливість припинення зобов»язань позичальника за основним договором, за умови виконання відповідних обов»язків позичальником, а саме позичальник зобов»язаний в період з 25.03.2011 року по 01.03.2014 року включно сплатити кредитору грошову сусу в розмірі 149 276,90 грн. в порядку погодженому сторонами.

При цьому, у п. 1.1. вказаної Угоди сторонни погодили, що станом на дату підписання Угоди, заборгованість позичальника за Основним договором у сумі нарахованої відповідно до умов Основного договору пені, вважається погашенною шляхом прощення зобов»язання позичальника перед кредитором.

Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що договір, на підставі якого був заявлений позов, припинив свою дію, оскільки за умовами Угоди про припинення зобов»язання, погашенною вважається лише заборгованість нарахованої пені.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Питання недійсності кредитного договору BL 814/1 від 24.03.2011 року відповідач не ставив, такого спору на розгляді в суді не було.

В свою чергу, згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині припинення дії кредитного договору та відсутності за таких умов правової підстави позову.

Зважаючи на те, що зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконав, зокрема не дотримувався графіку платежів, в останнього виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 12.10.2011 р. згідно поданого розрахунку заборгованості, становить 251344,73 грн., з яких 244648,25 грн. - заборгованість по сумі кредиту, 22403,02 грн. - прострочена заборгованість по сумі кредиту, 5957,36 грн. - відсотки, 739,12 грн. - підвищені відсотки (а.с. 30).

04.07.2011 року Банк направив відповідачу письмову вимогу про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором, однак така відповідачем проігнорована.

Заперечень чи спростувань відповідного розрахунку заборгованості відповідач не подав. Іншого розрахунку суду не представлено, доказів належного виконання умов договору не представлено як і не доведено те, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини.

Поряд з цим, доводи апеляційної скарги про те, що вимоги позивача на підставі довідки та розрахунку ґрунтуються виключно на припущеннях, є безпідставними, оскільки доказів на спростування такого розрахунку відповідач не подав, як і не звертався ні в місцевий суд, ні в суд апеляційної інстанції про призначення відповідної експертизи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з районним судом з тим, що відповідач ОСОБА_3 внаслідок невиконання своїх зобов'язань за кредитним договором № BL 814/1 від 24.03.2011 року порушив права позивача ПАТ «Універсал Банк», тому висновок суду про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 251344,73 грн. є правильним та ґрунтується на матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2012 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 липня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк