Номер провадження: 22-ц/785/4493/18
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2015 року у справі за поданням старшого державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О.Г. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України, -

встановив:

Старший державний виконавець другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Поляков О.Г. звернувся до суду з поданням та просить вирішити питання щодо заборони виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з вилученням паспортного документу та зобов'язати відділ ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи на ім'я зазначеної особи. При цьому заявник посилається на те, що на виконанні у другому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 509/750/14-к Овідіопольського районного суду Одеської області, 11 липня 2014 року, 09 липня 2014 року, про стягнення грошових сум з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, КУ «Одеській обласний клінічний медичний центр» в розмірі 388477 гривень, 143509,84 гривень. Станом на 28 серпня 2015 року рішення суду боржником не виконано.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2015 року подання задоволено частково. Заборонено громадянину України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, виїзд за кордон України.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, 21.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити, посилаючись при цьому на порушення судом норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава щодо обмеження права особи на виїзд за межі України.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Задовольняючи подання подання про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, суд першої інстанції послався на наступні обставини.

На примусовому виконанні у другому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 509/750/14-к Овідіопольського районного суду Одеської області, 11 липня 2014 року, 09 липня 2014 року, про стягнення грошових сум з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, КУ «Одеській обласний клінічний медичний центр» в розмірі 388477 гривень, 143509,84 гривень.

Боржником особисто отримано постанови про відкриття виконавчих проваджень, про що свідчать поштове повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Станом на 28 серпня 2015 року, боржником рішення суду не виконано, на депозитний рахунок відділу грошові кошти не надходили.

З метою забезпечення вимог виконавчих документів, постановою державного виконавця від 30 вересня 2014 року накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

Згідно відповідей, отриманих на запити, за боржником - ОСОБА_2 нерухоме майно та транспортні засоби не зареєстровані, грошові кошти на рахунках відсутні, пенсію в органах Пенсійного фонду України не отримує, за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформацію в органах Пенсійного фонду України не знайдено.

Згідно довідки Відділу адміністративно-довідкової роботи ГУДВС України в Одеській області, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, однак, згідно акту державного виконавця за зазначеною адресою фактично не проживає та майна не зберігає.

Згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованого листа, вимога державного виконавця особисто отримана боржником 15 травня 2015 року, однак він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухилення від виконання рішення може полягати як в діях боржника так і в його бездіяльності, як це має місце у даному випадку, спрямованих на ускладнення виконання рішення суду.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду подання) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки виїзд боржника за кордон перешкоджає подальшому виконанню зобов'язань по виконавчим листам № 509/750/14-к Овідіопольського районного суду Одеської області, 11 липня 2014 року, 09 липня 2014 року.

Щодо вимог про зобов'язання ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати на ім'я боржника виїзні документи, суд першої інстанції вважав дані вимоги такими, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак судова колегія погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Відповідно до узагальнень судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зроблених Верховним Судом України 01.02.2013 року, подання повинно містити:

а) найменування суду, до якого направляється подання;

б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні;

в) реквізити виконавчого провадження;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік);

ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Через відсутність чіткого визначення у ст. 377-1 ЦПК (у редакції, яка діяла на момент розгляду подання) порядку прийняття подання державного виконавця судом до розгляду, з урахуванням особливостей внесення даних до автоматизованої системи документообігу суду, на думку Верховного Суду України, після перевірки дотримання державним виконавцем вимог щодо форми та змісту подання, необхідним буде постановлення суддею ухвали про відкриття провадження та призначення подання до розгляду в судовому засіданні, в якій слід зазначати час і місце розгляду та спосіб повідомлення суб'єкта внесення подання.

Під час звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та при відкритті провадження у справі доцільно зобов'язувати державного виконавця, суб'єкта звернення, здійснити та подати до суду опис документів виконавчого провадження.

У зв'язку із необхідністю оперативного розгляду подання суб'єкт його внесення може бути повідомлений про час і місце розгляду в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 74 ЦПК (у редакції, яка діяла на момент розгляду подання).

Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання. Проте у випадку необхідності з'ясування судом обґрунтованості внесеного подання явку державного виконавця до суду може бути визнано обов'язковою.

У випадку неявки до суду державного виконавця, якщо його явка визнана судом обов'язковою, та/або неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження суд відмовляє в задоволенні подання.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК (у редакції, яка діяла на момент розгляду подання) вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять ухвали про відкриття провадження та призначення подання до розгляду в судовому засіданні, в якій слід зазначати час і місце розгляду та спосіб повідомлення суб'єкта внесення подання, а також докази його сповіщення.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду подання), суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Суд порушив вказані вимоги закону, так як подання надійшло до суду 09.09.2015р., в цей же день було розподілено, відповідно до протоколу, на суддю Огренич І.В. (а.с.37).

По суті подання було розглянуто лише 11.09.2015 року, без виклику державного виконавця та вивчення виконавчого провадження.

Задовольняючи зазначене вище подання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, однак, при цьому суд не навів жодного обґрунтування цього висновку, не вказав яким чином він ухиляється, які конкретні дії свідчать про таке ухилення.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_2 повністю сплатив борг за виконавчими листами від 11 липня 2014 року, 09 липня 2014 року.

Вказані вище обставини суд першої інстанції належним чином не з'ясував.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2015 року не може вважатися законною та обґрунтованою, є такою, що винесена передчасно, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду подання.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду подання.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Повне судове рішення складено 20.07.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік