РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

19 липня 2018 року м.Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі :

головуючої - судді Чевилюк З.А..,

секретаря - Перун А.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, позиції третьої особи.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина народилась у шлюбі з відповідачем по справі, який розірвано 22.04.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.04.2009 року. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 Дитина проживає з позивачем. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та становленню сина, як особистості та громадянина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач не бере участі в матеріальному забезпечені дитини, не надає коштів на її утримання.

Відповідач не скористався правом на надання відзиву по справі та не забезпечив своєї явки чи явки уповноваженого представника. Був повідомлений у встановленому порядку про час та дату судового засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності представника до суду не надходили. Відповідач направив на адресу суду письмові пояснення. Повідомив що згоди щодо умов виховання спільного сина ОСОБА_6 з ОСОБА_1 не досягнуто. Позивач чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Намагався надати кошти на утримання дитини. Висловив сумніви щодо походження дитини. Повідомив про намір з'явитись до суду та заперечив проти позбавлення батьківських прав.

Третя особа, орган опіки та піклування у своєму висновку вважав за недоцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_5, оскільки він не є хронічним алкоголіком або наркоманом, немає жодного документа щодо жорстокого поводження батька з сином, а також щодо попередження вищезазначеного громадянина про необхідність змінити поведінку, документів про доведену вину в його діях.

2. Заяви, клопотання.

В позові зафіксовано клопотання ОСОБА_1 про допит свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

17 травня 2018 року надійшло клопотання від Служби у справах дітей Хмельницької міської ради про залучення органу опіки та піклування Хмельницького міськвиконкому.

15 червня 2018 року надійшло клопотання від органу опіки та піклування про розгляд справи за відсутності представника.

3 липня 2018 року клопотання представник ОСОБА_2 про допит неповнолітнього ОСОБА_5 замість ОСОБА_7, що знаходиться у від'їзді за межами України.

3. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 10 травня 2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні 24 травня 2018 року.

Ухвалою(протокольною) 24 травня 2018 року відкладено розгляд справи у зв'язку з неявкою відповідача.

Ухвалою суду 18 червня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 3 липня 2018 року.

Ухвалою суду від 3 липня 2018 року відкладено розгляд справи для допиту неповнолітнього ОСОБА_5Визнано явку Служби у справах дітей обов'язковою.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3

Сторони перебували в шлюбі, який розірвано 22 квітня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1.Після реєстрації розірвання шлюбу позивач стала носити прізвище ОСОБА_7.

Позивач змінювала прізвище у зв'язку з одруженням, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від від 30.09.2009 року з ОСОБА_7 на ОСОБА_7.

Дитина проживає разом з матір'ю та вітчимом за адресою АДРЕСА_1

За довідкою Хмельницького навчально-виховного об'єднання №28 від 27.04.2018 року піклування щодо ОСОБА_5 здійснюється лише зі сторони матері. Батько ОСОБА_3 не цікавиться навчанням та вихованням сина. Не буває на батьківських зборах, не відвідує заходи, що відбуваються в школі за участі батьків.

За довідкою Хмельницької Академії Змішаних Бойових Мистецтв «ДАМАСК» від 7.05.2018 року, за весь час навчання піклування про дитину здійснюється матір'ю дитини ОСОБА_1 та його вітчимом ОСОБА_7. Мати та вітчим часто відвідують спортивну школу, забезпечують дитину необхідним для спорту, завжди присутні на змаганнях та інших заходах школи. Батько ОСОБА_3 не цікавиться спортивним життям дитини, ніколи не з'являється на тренування та не цікавиться дитиною взагалі.

За поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12 ОСОБА_7 повністю замінив ОСОБА_5 батька. Приймає активну участь у його житті. Дитина ідентифікує себе з ним, бажає носити його прізвище. Відповідач по справі не проявляє ніякої батьківської уваги по відношенню до дитини. Про будь-які перешкоди які б чинились відповідачу у спілкуванні з дитиною суд не повідомили.

Допитана в судовому засіданні як свідок дитина ОСОБА_5 вказав , що не знає ОСОБА_3, не може його згадати. Повідомив, що ОСОБА_3 до нього не телефонує, зі святами не вітає. ОСОБА_7 вважає своїм батьком, оскільки останній приділяє йому увагу, любить його, цікавиться життям. Хоче носити прізвище як вся його родина ОСОБА_7.

Відповідач повідомлявся про час та дату судового засідання в установленому порядку як за місцем реєстрації, так і за повідомленою адресою проживання. Проте останній не з'явився та не забезпечив явки уповноваженого представника, що свідчить про незацікавленість у розгляді справи та ухилення від явки до суду. При відсутності заперечень з боку позивача та його представника, суд ухвалив заочно розглянути справу та винести заочне рішення. Наслідки заочного розгляду роз'яснені та зрозумілі.

5. Мотивована оцінка аргументів сторін.

У вирішенні справи суд має визначити першочергове значення найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Оцінюючи представлені суду аргументи, виходячи з наданих суду фактів та доказів, суд прийшов до наступних висновків.

Судом не здобуто в ході судового розгляду будь-яких доказів про намір відповідача прийняти участь у житті ОСОБА_5 Довідки із спортивної школи, загальноосвітньої школи підтверджують, що про дитину піклуються мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_7 Пристуність в житті дитини батька ОСОБА_5 не підтверджена, як і не доведено здійснення будь-яких перешкод зі сторони позивача у спілкуванні з дитиною відповідачу.

Суду не представлено доказів про здійснення та реалізацію намірів відповідача у матеріальній підтримці дитини, як от поштові грошові перекази, відкриття рахунку на ім'я дитини, придбання речей матеріального світу.

Дитина ідентифікує себе з вітчимом ОСОБА_7, якого вважає батьком та прізвище якого бажає мати.

Суду не представлено доказів звернення відповідача до служби у справах дітей з приводу вчинення позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною.

Відповідач проявив повну бездіяльність з утримання та виховання власної дитини. Не довів суду, що активно намагався з'ясувати місцезнаходження дитини.

За три місяці перебування справи в провадженні до моменту ухвалення судом рішення не представлено доказів реалізації прагнення відповідача зустрітися з дитиною.

Суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_5 Висновок носить лише рекомендаційний характер та немає для суду наперед встановленої сили. Суд приходить до висновку, що орган опіки та піклування формально підійшов до ситуації, не з'ясував думку дитини та не з'ясував ситуації, виходячи з найкращих інтересів дитини; повно та всебічно не дослідив ситуацію. Відсутність винної активної поведінки батька не спростовує його відповідальність у бездіяльності та пасивному ставленні до дитини та її життя.

Суд, зважає на думку дитини щодо ідентифікації як батька вітчима ОСОБА_7, прихильне ставлення до останнього з боку дитини, сприятливу психологічну ситуацію в родині ОСОБА_7, що позитивно впливає на здоров'я, психологічний стан та розвиток дитини. Тривала відсутність батька ОСОБА_3 компенсована вітчимом.

6. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

З вищенаведених міркувань, суд приходить до висновку, що права дитини на спілкування з батьком, сімейні зв'язки та відповідне сімейне оточення порушені та потребують захисту.

7. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ст..ст.8,9,20 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини; право на сімейні зв'язки та сімейне оточення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Суддя Ранзоні виклавши окрему думку, зазначив, що Європейський Суд повторював, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Оскільки аргументи викладені позивачем на обґрунтування заявленого позову не спростовані в суді та не підтверджено дотримання найкращих інтересів дитини без позбавлення батьківських прав при наявності свідомої бездіяльності відповідача та реального нехтування батьківськими обов'язками, ухилення від виконання батьківських обов'язків, не доведення суду відповідачем дійсних намірів у матеріальному утриманні дитини та їх реалізації, підготовки її до дорослого життя, розвитку нахилів дитини та здібностей, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову. При цьому суд виходить з найкращих інтересів дитини, зважаючи на пояснення отримані в ході судового розгляду та той факт, що сімейне середовище, в якому знаходиться дитина ОСОБА_5, її оточення: мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_13 забезпечують належне утримання та сприяють розвитку та захисту дитини.

8. Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються з судового збору,сплаченого при подачі позову та підлягають відшкодуванню відповідачем по справі, враховуючи повне задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини, З.У. «Про охорону дитинства», ст.ст.7, 141,150,151, 164,171 СК України, ст.ст.19, 81, 82, 141,263,353 ЦПК України ,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3(зареєстрований АДРЕСА_2) щодо неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги . Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 20 липня 2018 року.

Суддя Хмельницького міськрайсуду З.А.Чевилюк