Справа № 148/574/17
Провадження №2/148/214/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 липня 2018 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Грох Н.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут» (надалі ТОВ «Вінницягаз Збут») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, згодом збільшивши позовні вимоги.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є споживачем природного газу та перебуває з 01.02.1016 у договірних відносинах з ТОВ «Вінницягаз Збут», з відкритим особовим рахунком №.

Свої зобов'язання по забезпеченню відповідача природним газом ТОВ «Вінницягаз Збут» виконує належним чином. Відповідач же оплату в повному обсязі за спожитий природний газ не проводить, чим порушуються права ТОВ «Вінницягаз Збут».

Станом на 02.04.2018 заборгованість відповідача перед позивачем з січня 2016 року по квітень 2018 року за надані послуги з газопостачання становить 6635,13 грн., яка відповідачем не сплачена.

В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ в сумі 6635,13 грн. та судовий збір в розмірі 1600 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог обставини, просить позов задовольнити. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що відповідачу надаються пільги в розмірі 100 - процентної знижки плати за користування комунальними послугами, відповідно до розділу ІІІ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту". В свою чергу, щомісячні пільгові норми для пільгових категорій в період 2014-2016 було зменшено відповідно до постанов КМУ від 01.08.1996 №879 "Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянам, які мають пільги щодо їх сплати" та від 06.08.2014 №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування", враховуючи зміни, які були внесені, а тому твердження позивача про самовільне зниження позивачем для неї щомісячних пільгових норм на природний газ та вимога про повернення їй вкрадених коштів у розмірі 22338 грн. за самовільне присвоєння природного газу є необгрунтованою та безбідставною.

Наявність пільги не змінює порядку обліку та оплати природного газу, встановленого законодавством України. А саме, пільги по оплаті за спожитий природний газ нараховуються щомісячно на об'єм фактично використаного природного газу, але не більше встановлених норм, затверджених КМУ, які розраховуються на один календарний місяць.

Відповідач споживала природний газ поза межами, встановлених законодавством соціальних норм, особливо в літній період, та замість проведення оплати за спожитий природний газ, постійно надавала "фіктивний" показник газового лічильника, який набагато вищий від реального показника зазначеного на лічильнику.

Відповідач позов не визнала, просить відмовити в його задоволенні, пояснивши, що вона економила газ та весь його не використовувала, а потім використовувала невикористаний нею газ літом. Згідно наданого нею відзиву на позовну заяву, остання зазначила, що позов є безпідставним, ніякої заборгованості в неї немає. ТОВ «Вінницягаз Збут» надавало її сім'ї пільги в меншому розмірі, ніж передбачено законом, тим самим незаконно позбавивши її пільгового газу, вкравши в неї коштів у розмірі 22338,39 грн. Показники лічильників перекручені між собою та різняться, а тому нараховані їй борги є надуманими, нічим не підтвердженими.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відносини між газопостачальними, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) споживачами газу регулюються Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2496 від 30.09.2015 ( надалі Правил).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є споживачем природного газу та перебуває з 01.02.2016 у договірних відносинах з ТОВ «Вінницягаз Збут», про що свідчить копія заяви приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем (а.с.7) та не оспорюється сторонами.

Даному абоненту відкрито особистий рахунок № для здійснення оплати. Як вбачається з фінансового стану споживача по особовому рахунку № (а.с.142-143), заборгованість за надані послуги з газопостачання за період з січня 2016 року по квітень 2018 року на показник лічильника газу 11779 м. куб. становить 6635,13 грн., про що також свідчать розрахунок заборгованості (а.с.144) та роздруківка фотофіксації показників лічильника, встановленого у ОСОБА_2 (а.с.145).

Заборгованість за спожитий природний газ, яка станом на 02.04.2018 становить 6635,13 грн., відповідачем не сплачена.

Позивач стверджує, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, а саме не сплачує кошти за надані послуги з газопостачання, чим порушує права ТОВ «Вінницягаз Збут», в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу», ст. 22 Правил постачання природного газу, ст. 9 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» споживач газу зобов'язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальника згідно з умовами договору.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 14 розділу ІІІ Правил визначено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачам є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

В свою чергу судом встановлено та не заперечується сторонами, що сім'я відповідача, а саме її чоловік, користується пільгою в розмірі 100 - процентної знижки плати за користування комунальними послугами, згідно п.5 ст.13 розділу ІІІ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту".

Відповідач стверджує, що позивач надавав її сім'ї пільги в меншому розмірі, ніж передбачено законом, а тому, відповідно, розрахунки її заборгованості, здійснені ним є невірними, проте належних та допустимих доказів даного факту нею суду не надано.

В свою чергу, судом встановлено, що ТОВ «Вінницягаз Збут» нараховувало відповідачу плату за користування природним газом з врахуванням встановленої згідно п.5 ст.13 розділу ІІІ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту" пільги в розмірі 100 - процентної знижки плати за користування комунальними послугами, а також в своїх розрахунках керувалось постановою КМУ від 06.08.2014 №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" та внесених згодом до неї змін, а саме:

- до 01.05.2016 в опалювальний період відповідачу надавалось 421,15 м. куб. газу на місяць, а в неопалювальний - 18 м.куб.;

- з 01.05.2016 в опалювальний період відповідачу надавалось 330,96 м. куб. газу на місяць, а в неопалювальний - 14,2 м.куб.;

- з 01.10.2016 в опалювальний період відповідачу надавалось 635,65 м. куб. газу на місяць, а в неопалювальний - 14,2 м.куб.

Разом з тим, наявність пільги не змінює порядку обліку та оплати природного газу, встановленого законодавством України. Пільги по оплаті за спожитий природний газ нараховуються щомісячно на об'єм фактичного використаного природного газу, але не більше встановлених норм, затверджених КМУ, які розраховуються на один календарний місяць.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.144), відповідач неодноразово використовували газ понад надану їй пільгову норму,не сплачуючи за це відповідних коштів, що і призводило до нарахування останній боргових зобов'язань позивачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що основними причинами виникнення заборгованості за спожитий природний газ, що обліковується по особовому рахунку відповідача є надавання останньою невірних показників газового лічильника, а саме їх завищених від реального показника зазначеного на лічильнику, що в свою чергу підтверджується роздруківкою фотофіксацією показників лічильника, встановленого у ОСОБА_2 (а.с.125, 126) та квітанцією за квітень 2014 (а.с.125), з метою зекономити. А тому, відповідно, нарахування заборгованості, які були здійсненні позивачем та містяться в наданому суду розрахунку (а.с.144), суд приймає до уваги та вважає належним доказом, підтверджуючим наявність заборгованості у відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги позивача, відповідач також посилається на п.11 розділу ІІ постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 "Про затвердження Правил постачання природного газу", де зазначено, що у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу, і вважає, що оплачений газ вона може використовувати в будь-який час.

Разом з тим, суд не може погодитись з даним твердженням позивача, виходячи з наступного.

Розділу ІІ постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 "Про затвердження Правил постачання природного газу", на який посилається відповідач, визначає Порядок постачання природного газу споживачам, що не є побутовими. Натомість, відповідач являється побутовим споживачем, а тому їй слід керуватися розділом ІІІ постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 "Про затвердження Правил постачання природного газу", яким передбачено Порядок постачання природного газу побутовим споживачам.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, ТОВ «Вінницягаз Збут» свої зобов'язання по наданню послуг по постачанню природного газу ТОВ «Вінницягаз Збут» виконало належним чином, а зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості спожитого природного газу, в порушення вимог ст. 526 ЦК України, п. 22 Правил, з боку споживача природного газу виконані не належним чином, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від сплати послуг за користування природним газом, внаслідок чого порушує свої зобов'язання за договором.

Суд вважає встановленою наявність обставин справи, якими обгрунтовуються вимоги позивача, тому що вони доводяться наведеними доказами, які суд бере до уваги.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 6635,13 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості,беручи до уваги, що представником позивача доведено порушення та невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати вартості споживчого природного газу, а відповідач жодних доказів відсутності у неї такої заборгованості суду не надала, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600 грн., з яких: 689 грн. - сплачених при подані позовної заяви (а.с.1,2) та 689 грн. - сплачені при поданні заяви про видачу судового наказу у справі №148/1438/16-ц, які зараховані до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви, згідно ч.2 ст.164 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/27827, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 509,525, 526, 629, 901, 903 ЦК України, ст. ст.4, 13, 19, 76-81, 141, ст.263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут», місцезнаходження якого: ОСОБА_3, 24, м.Вінниця, п/р 1258 в ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 302076, , заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 6635,13 грн. (шість тисяч шістсот тридцять п'ять гривень 13 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут», місцезнаходження якого: ОСОБА_3, 24, м.Вінниця, р/р 077 в АБ "Кліринговий дім", МФО 300647, , судові витрати в розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.07.2018.

Суддя: