РІШЕННЯ
27 червня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря Ведмедьової В.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.12.2006 року вони з відповідачем зареєстровали шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2991. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. Шлюбні відносини між сторонами припинені, у звязку з непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, почуття кохання та поваги один до одного втрачено, тому Позивач просить розірвати шлюб з Відповідачем, оскільки можливості примирення немає.
Позивач та його представник у судове засідання не зявився, представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідач у судове засідання не зявилась, суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позов визнає та не заперечує проти його задоволення.
За викладених обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засідання, що відповідає положенню ч. 3 ст. 200 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У звязку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 051302 від 23.12.2006 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2991, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2006 року.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 280689, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1718.
Шлюбні відносини між сторонами припинені у звязку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, збереження сімї не можливе. Майнового спору між сторонами немає. Неповнолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем.
Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.
Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя являється непорозуміння, а також різні погляди на життя.
Враховуючи, що примирення між сторонами є неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також враховуючи визнання позову відповідачем, яка не заперечує проти розірвання шлюбу, що свідчить про втрату почуття любові та поваги сторонами один до одного, що призвело до фактичного розпаду сімї і примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, а також права неповнолітньої дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.
Позивачем не ставиться питання про стягнення з відповідача судових витрат.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 247, 263-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 23.12.2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2991 розірвати.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В.Калюжна