АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року

м. Харків

Справа № 639/3593/17

Провадження № 22-ц/790/3154/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кружиліної О.А.

суддів Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

імена (найменування сторін):

позивач та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

відповідач та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2017 року в складі судді Єрмоленко В.Б.,

в с т а н о в и в:

14 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання виконати умови договору комісії та стягнення винагороди за виконання цього договору від 16 січня 2007 року у розмірі 20 750 грн, витрат по зберіганню майна в сумі 135 500 грн.

Доводи позовної заяви мотивовані тим, що 16 січня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір комісії, який включає умови посередницького договору, договору надання послуг з ремонту та оформлення документів. За умовами договору ОСОБА_1 зобов'язався за дорученням ОСОБА_5 і за її рахунок, провести пошук об'єкта нерухомості на земельній ділянці, укласти від свого імені договори купівлі-продажу, провести роботи з благоустрою шляхом завершення будівництва, передати право власності на майно ОСОБА_5 За фактом виконання доручень був наданий звіт, після чого повинні були здійснюватися розрахунки.

29 березня 2007 року ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_5 про виконання доручення щодо знайдення нерухомості - земельної ділянки з об'єктом незавершеного будівництва з наступною реєстрацією права власності на своє ім'я після проведення капітального ремонту, але не пізніше року з дня підписання додатку № 1 до договору.

Не маючи на час підписання додатку 4 до договору комісії 20 серпня 2008 року грошових коштів, що підлягали сплаті позивачеві у розмірі 20 750 грн, ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_1 безкоштовно користуватися майном до оформлення на її ім'я права власності.

На протязі 2008-2010 років позивач готував документи для оформлення права власності, але ОСОБА_5 ухилялася від виконання своїх зобов'язань. У 2013 році позивач в черговий раз звернувся до ОСОБА_5 з вимогою сплатити йому винагороду за договором комісії, компенсувати витрати, які він поніс у зв'язку з виконання договору, вона обіцяла сплатити, але цього не зробила. Позивач посилається також на те, що за час утримання майна до 2017 року він витратив значну суму коштів на опалення будинку, його ремонт і ці витрати значно перевищали його винагороду, але в подальшому ОСОБА_5 повідомила позивача про відмову від виконання умов договору та вважала його припиненим. На цей час спадкоємцем ОСОБА_5 є її син ОСОБА_2, який набув право на спадщину за законом та, на думку позивача, повинен виконувати обов'язки за договором комісії і сплатити винагороду.

23 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд із зустрічною позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій за договором комісії в сумі 26 975 грн та судових витрат.

Доводи зустрічної позовної заяви мотивував тим, що відповідно до вказаного договору комісії позивач зобов'язався передати комітенту (ОСОБА_5.) все отримане ним (будинок літ. «А-1», а також земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану на АДРЕСА_1) за правочинами, укладеними ним відповідно з вказаним договором на протязі 10 діб з моменту пред'явлення вимоги ОСОБА_5 За умовами договору позивач зобов'язався забезпечити схоронність придбаного майна. Винагорода ОСОБА_1 встановлювалась у розмірі 5% від суми угод купівлі-продажу и 5% від суми вартості проведених поліпшень об'єкту нерухомості і повинна була бути сплачена на на протязі 30 календарних діб з дня затвердження письмового звіту про виконання доручення. 20 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 підписано кінцевий звіт та доповнені умови договору комісії від 16 січня 2007 року. Оскільки ОСОБА_1 не мав можливості підготувати та оформити право власності на ім'я ОСОБА_5, вони домовились, що ОСОБА_5 сплатить позивачу винагороду (20 750 грн) тільки після введення об'єкту до експлуатації. Протягом з 2008 року по 2014 року ОСОБА_1 так і не надав ОСОБА_5 документів, підтверджуючих введення об'єкту до експлуатації. У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до Харківського адміністративного суду з позовом в якому зазначала, що ОСОБА_1 на протязі декількох років відкладав передачу їй майна за договором комісії від 16 січня 2007 року, а потім стало відомо, що позивач зареєстрував об'єкт нерухомості та земельну ділянку на своє ім'я та отримав в 2010 році дублікат свідоцтва про право власності.

Крім того, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, придбане ОСОБА_1 за кошти ОСОБА_5 на виконання умов договору комісії від 16 січня 2007 року скасовано. Право власності на цей об'єкт не зареєстровано. Права нового комітента ОСОБА_2, як він стверджує, порушенні та він повинен звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, визнання за ним права власності на нерухоме майно та земельну ділянку.

ОСОБА_2 вважав, що своїми діями ОСОБА_1 порушив обов'язки, прийняті ним за договором комісії та відповідно до пункту 4.1. договору повинен сплатити пеню у розмірі 1% вартості договору за кожен день прострочки згідно частиною 2 статті 551 ЦК України, яка становить за 130 днів, з 18 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року 26 975 грн. Вимога виконати договір до 09 лютого 2017 року направлена ОСОБА_1 30 січня 2017 року про виконання в десятиденний термін.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2017 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором комісії від 16 січня 2007 року штраф у розмірі 26 975 грн.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 в повному обсязі та про відмову у задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 в повному обсязі. Вважав, що судом фактично вирішено питання про права ОСОБА_6, яка до участі в справі не залучалась.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції, порушуючи законодавчі вимоги повноти та всебічності дослідження обставин справи, не дослідив юридичний статус нерухомого майна, яке було визначено сторонами в якості предмету спірного договору комісії. Натомість в мотивувальній частині свого рішення суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про те, що право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 не зареєстроване. Цей висновок не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зокрема, 03 травня 2017 року спірне домоволодіння придбала у власність на електронних торгах ОСОБА_6 Сторонам у цій справі було відомо про цей факт, про що свідчить позовна заява ОСОБА_1, подана до Червонозаводського районного суду м. Харкова 12 травня 2017 року про визнання недійсними електронних торгів, які відбулися 03 травня 2017 року (ухвалою суду у справі № 646/3360/17 від 25 вересня 2017 року позовна заява повернута ОСОБА_1 з підстав порушення правил підсудності).

Представник ОСОБА_6 зазначав, що оскільки предметом позовних вимог, як зазначив суд першої інстанції в оскарженому рішенні, було право ОСОБА_2 на нерухоме майно, справа могла бути розглянута відповідно до правил виключної підсудності та підлягала розгляду виключно в Харківському районному суді за місцезнаходженням домоволодіння, що є безумовною підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Суд першої інстанції зробив також безпідставний висновок про те, що власником вказаного нерухомого майна на час розгляду справи є ОСОБА_5 як комітент за договором комісії. Цей висновок не ґрунтується на нормах матеріального права і суперечить фактичним обставинам справи, оскільки задовго до початку розгляду цієї справи ОСОБА_5 померла (це було встановлено судом). Зі смертю особи припиняються всі її цивільні права та обов'язки, натомість виникають права її спадкоємців.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_7 не надійшло.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційне провадження за скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 підлягає закриттю, з підстав, передбачених частиною 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про зобов'язання виконати умови договору комісії до ОСОБА_2, який є спадкоємцем ОСОБА_5, з якою 16 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір комісії, який включав умови посередницького договору та договору надання послуг з ремонту та оформлення документів.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про стягнення штрафних санкцій за договором комісії.

Отже, предметом розгляду даної справи було виконання зобов'язання, що виникло з договору комісії від 16 січня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторонам (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

З огляду на викладене, можна зробити висновок про те, що договір комісії за своєю природою не є договором про відчуження майна, оскільки предметом такого договору є винятково правовідносини з надання послуг, а тому посилання представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 на те, що предметом розгляду справи було право ОСОБА_2 на нерухоме майно, а тому справа підлягала розгляду за правилами виключної підсудності, не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам процесуального та матеріального права.

З врахуванням викладеного, доводи ОСОБА_6 щодо порушення судом першої інстанції правил виключної підсудності, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом до уваги не приймаються.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 посилається на те, що оскаржуване рішення зачіпає права та інтереси ОСОБА_6, оскільки вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою, яке остання придбала на електронних торгах, що були проведені 03 травня 2017 року в рамках виконавчого провадження. Свідоцтво про право власності отримано ОСОБА_6 08 вересня 2017 року, реєстровий № НОМЕР_1.

З апеляційної скарги ОСОБА_6 вбачається, що оскаржуваним рішенням фактично вирішено питання про її права, як власника домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 яке вона придбала на електронних торгах 03 травня 2017 року.

Свідоцтво про право власності отримано ОСОБА_6 08 вересня 2017 року.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції не встановив, що питання про права, свободи, інтереси та обов'язки ОСОБА_6, як власника домоволодіння, судовим рішенням не вирішувалися і не порушені.

Доводи представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 щодо фіктивності укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 договору комісії, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки це не було предметом позовних вимог сторін.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання виконати умови договору комісії та стягнення винагороди за виконання цього договору; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з штрафних санкцій за договором комісії підлягає закриттю.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання виконати умови договору комісії та стягнення винагороди за виконання цього договору; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з штрафних санкцій за договором комісії - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20 липня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина