АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3703/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1371/18Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретар Рибак О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Крюківського районного суду м. Кремечука Полтавської області від 25 квітня 2018 року, постановленого суддею Маханьковим О.В.,

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.08.2006 року. Посилався на те, що оскільки відповідач свої кредитні зобовязання не виконує належним чином, у звязку з чим станом на 31.05.2013 року утворилася заборгованість в сумі 27710,73 грн., яка складається із заборгованість за кредитом 5522, 81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20392,17 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 1295,75 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 27710 грн. 73 коп. заборгованість станом на 31.05.2013 року за кредитним договором № б/н від 08.08.2006 року на рахунок №3111, та 277 грн. 11 коп. сплаченого судового збору на рахунок №0001.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити.

Вважає, що позивач предявив позов з порушенням строків позовної давності, оскільки кредитний договір укладений 08.08.2006 року терміном на 1 рік, а банк звернувся в суд з позовом 09.07.2013 року, що знаходиться поза межами позовної давності.

Заперечує правильність нарахування заборгованості після закінчення строку дії картки «Кредитка універсальна».

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» заперечує доводи апеляційної скарги. Зазначає, що відповідно до укладеного договору 16.08.2006 року ОСОБА_3 отримав кредитну картку №515070, якою той користувався, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по карті. Оскільки ОСОБА_3 відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг не звертався до банку з вимогою про припинення дії договору, він пролонгується автоматично на той же строк. Посилаючись на строк дії картки до 08.2012 року, з урахуванням звернення з позовом 12.06.2013 року, вважає строк давності не пропущеним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 08.08.2006 року сторони уклали договір № б/н, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згода на отримання кредиту у виглядівстановленого кредитного ліміту на платіжну карту та погодження з його умовами та правилами підтверджується наявною у матеріалах справи заявою-анкетою, яка підписана ОСОБА_3 08.08.2006 року. У розділі «Відмітки банку» заяви-анкети працівник банку зазначив, що клієнту видана картка №515070, дата відкриття рахунку 16.08.2006р. /а.с.7/

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2013 року становить 27710 грн. 73 коп., яка складається із заборгованість за кредитом 5522, 81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20392,17 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 1295 грн. 75 коп. штраф (процентна складова)./а.с.4-6/

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь банку вказану суму заборгованості, виходив з того, що відповідач у порушення вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобовязання належним чином не виконував, не сплативши необхідні кредитні кошти. При цьому районний суд послався на положення п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та пролонгується на такий же строк, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору.

Колегія суддів не погоджується з висновками районного суду, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч.1,2, 3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.(ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України).

Обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умов договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

08.08.2006 року ОСОБА_3, підписавши заяву-анкету, засвідчив факт, що він ознайомився та погодився з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку, та уклав договір про надання банківських послуг, що в розумінні норми ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання.

Представник банку стверджував, що кредитна картка «Універсальна» №515070 видана 08.08.2006 ОСОБА_3 строком дії один рік з моменту підписання та автоматично строк дії продовжувався на той же самий строк, останній раз до 08.2012 року, картка перевипускалася, а тому звернення в суд з позовом у липні 2013 року здійснено в межах строку позовної давності.

Однак доказів заявлених обставин щодо перевипуску карти банк не надав. Фото клієнта з картою не ідентифікує номер карти та дату строку її дії, тоді як відповідач пояснив про одержання у банку інших карток, зокрема зарплатної, що представник банку не оспорював. /а.с.66/

Не заперечуючи одержання кредитних коштів по картці, зазначеній у заяві-анкеті від 08.08.2006 року, відповідач у суді першої інстанції та в апеляційному суді наполягав на пропущенні банком строку позовної давності, посилаючись на те, що строк дії картки закінчився та картка не перевипускалася. На підтвердження своїх доводів надав апеляційному суду кредитну картку «Універсальна» № 515070, в якій зазначено строк її дії 08/08, тобто до 31 серпня 2008 року, що спростовує доводи банку про дії вказаної картки протягом року та наступної лонгації до 08.2012.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини 1,2 ст.264 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору(правова позиція ВСУ у справі №6-14цс14 від 19.03.2014).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо вимог банку про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості за вказаним договором розпочинається після останнього дня місяця дії картки, тобто після 31.08.2008 року та на час звернення в суд з позовом у липні 2013 року закінчився. А тому в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Доводи позивача щодо переривання строку позовної давності внаслідок часткового погашення заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки як убачається з наданої банком виписки з рахунку, погашення здійснювалося шляхом автоматичного списання коштів банком з інших карток відповідача, що не є перериванням перебігу позовної давності в розумінні ч.1 ст.264 ЦК України, оскільки для переривання строку позовної давності вчинити певну дію повинен боржник, що свідчить про визнання ним свого боргу./а.с.93-94/

На підставі викладеного колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу та ухвалює нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.07.2018 року.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді: /підписи/ ОСОБА_4

ОСОБА_5

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1