Справа № 496/742/18
Провадження № 2/496/755/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.

сторін - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника органу опіки та піклування Біляївської міської ради - Разумової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Біляївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 07.11.2009 року. Їх подружнє життя не склалось і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.09.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. З червня 2014 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків - вихованням та доглядом доньки не займається, не піклується про неї, не забезпечує матеріально, аліменти не сплачує, офіційно не працює. Позивачка звернулась до органу опіки та піклування Біляївської міської ради з заявою про позбавлення відповідача батьківських прав. 19.02.2018 року орган опіки та піклування Біляївської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв'язку з чим звернулась з даним позовом до суду.

Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснила, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки - не допомагає матеріально, не вітає зі святами, не цікавиться її навчанням. З часу розірвання шлюбу відповідач лише тричі сплатив аліменти на утримання дитини по 500 грн. В цьому році на вечерю вона привезла до нього дитину, а коли забирала - відповідач вийшов на вулицю і почав висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою, а також кинув під автомобіль петарду. З цього приводу вона зверталась до поліції. Також зауважила, що відповідач зловживає алкогольними напоями.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. При цьому пояснив, що позивачка всіляко намагається уникати його зустрічам з дитиною. Він ходив до дитини в школу, але охоронець його не пустив та повідомив, що мати дитини заборонила давати дитину батьку. Він сплачує аліменти на утримання дитини та бажає приймати участь у її вихованні. До 2017 року він бачився з дитиною 1-2 рази на тиждень, а потім позивачка заборонила йому брати дитину.

Представник органу опіки та піклування Біляївської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до доньки. При цьому пояснила, що до органу опіки та піклування надійшла заява від ОСОБА_1 стосовно позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка ОСОБА_2 по відношенню до доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Комісія виїжджала за місцем мешкання ОСОБА_2 - в АДРЕСА_1. ОСОБА_2 повідомив, що він проти того, щоб його було позбавлено батьківських прав. Мати ОСОБА_2 повідомила, що син зловживає алкогольними напоями.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2009 року.

Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.09.2014 року шлюб між ними був розірваний (а.с.11).

Він шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання №06-20/976 від 14.12.2017 року та №06-20/647 від 18.09.2017 року, а також довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області №457 від 05.02.2018 року, позивачка з донькою зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2 (а.с.4, 7, 8).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.08.2014 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

З розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області від 05.02.2018 року вбачається, що розмір заборгованості боржника ОСОБА_2 по аліментах, підлягаючих сплаті по виконавчому листу №496/366/2014, виданому 31.01.2018 року Біляївським районним судом Одеської області становить 21600 грн. (а.с.13). Відповідачем надано 10 квитанцій про сплату аліментів на ім'я позивачки на загальну суму 5800 грн., які не враховані державним виконавцем при складенні вказаного розрахунку.

З листа Біляївського ВП ГУНП в Одеській області №43/1512 від 20.02.2018 року вбачається, що позивачка зверталась з заявою до поліції про те, що 08.01.2018 року її колишній чоловік ОСОБА_2 вчинив по відношенню до неї та спільної доньки дрібне хуліганство. За результатами перевірки працівниками поліції встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення (а.с.15).

Позивачка звернулась до органу опіки та піклування Біляївської міської ради з заявою про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4.

Орган опіки та піклування Біляївської міської ради, розглянувши вказану заяву, прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Зазначений висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Біляївської об'єднаної територіальної громади №49 від 19.02.2018 року (а.с.8).

Відповідно до вимог ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 164 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, наданих в пунктах 15, 16 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосуванням судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, яка передбачає ухилення матері, батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд вважає, що підстави на які посилається позивачка не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що він на протязі 2014-2017 р.р. спілкувався з дитиною, забирав її до себе додому, купував іграшки, одяг, а потім позивачка почала чинити йому перешкоди у баченні з дитиною. Аліменти на утримання він сплачує, однак у нього не всі збереглися квитанції. Бажає приймати участь у вихованні дитини, про що повідомляв орган опіки. Позивачка вийшла вдруге заміж та заставляє дочку говорити на нього батько.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом, насамперед органом опіки і піклування.

Згідно вимог частин 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд критично розцінює висновок органу опіки та піклування Біляївської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та вважає, що він складений формально, на підставі пояснень матері дитини без належної перевірки її доводів. З висновку не видно чи був на засіданні комісії батько дитини та чи давав пояснення по суті спору. Висновок органу опіки та піклування обґрунтовано лише тим, що відповідач більше півроку не виконує своїх батьківських обов'язків, а тому суд не погоджується з даним висновком.

Доказів того, що відповідач зловживає спиртними напоями матеріали справи також не містять.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 Сімейного кодексу України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

Враховуючи те, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини та бажає приймати участь у її вихованні, а тому суд вважає, що підстав для позбавлення його батьківських прав не має, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Біляївської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Л.О. Пендюра