Ухвала

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 539/1040/16-ц

провадження № 61-38848ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголов В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення коштів та інфляційних втрат, посилаючись на те, що у травні 2012 року він позичив відповідачам 108 тис. грн, що еквівалентно 12 500 доларів США, які вони в обумовлений строк не повернули. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 борг в сумі 108 тис. грн та інфляційні втрати в розмірі 117 922 грн 46 коп.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 20 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку та просив ухвалити нове рішення про стягнення з відповідачів на його користь 97 922 грн інфляційних втрат.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 15 759 грн 36 коп. інфляційних втрат. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Апеляційного суду Полтавської області із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив залишити його позовні вимоги про стягнення з відповідачів боргу за договором позики в сумі 108 тис. грн. без розгляду.

Заява ОСОБА_4 мотивована тим, що оскільки він в апеляційній скарзі не заявляв вимоги про стягнення з відповідачів боргу, то суд апеляційної інстанції мав залишити таку вимогу без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року взадоволенні заяви ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення до постанови Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у мотивувальній частині постанови Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року проаналізовані усі вимоги, які заявлені ОСОБА_4 під час розгляду справи у суді першої інстанції, надана відповідна оцінка і вимогам апеляційної скарги. У заяві про ухвалення додаткового рішення позивачем не наведено жодної з підстав, передбачених частиною першою статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), для залишення позову без розгляду. Перелік питань, з яких суд може ухвалити додаткове рішення, є вичерпним і процесуальне рішення про залишення без розгляду однієї з позовних вимог до цього переліку не входить. Та обставина, що ОСОБА_4 в апеляційній скарзі не заявив вимогу про стягнення з відповідачів суми основного боргу і по суті не оскаржив рішення суду першої інстанції у цій частині, не може бути розцінена як заява позивача про залишення без розгляду позовної вимоги.

У червні 2018 року ОСОБА_8 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, та залишити його позов в частині стягнення боргу за договором позики в сумі 108 тис. грн без розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_8 мотивована тим, що оскільки він в апеляційній скарзі не заявляв вимоги про стягнення з відповідачів боргу, то суд апеляційної інстанції мав залишити таку вимогу без розгляду. Відмовивши йому в ухваленні додаткового рішення, апеляційний суд тим самим позбавив його права повторно звернутися до суду з аналогічною вимогою.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що у поданій ОСОБА_8 заяві про ухвалення додаткового рішення не наведено жодної з підстав, передбачених частиною першою статті 257 ЦПК України, для залишенням позову без розгляду, не містять таких підстав і матеріали справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд правильно виходив з того, що відсутність в апеляційній скарзі ОСОБА_4 вимоги про стягнення з відповідачів суми основного боргу і не оскарження ним по суті рішення суду першої інстанції у цій частині, не може бути розцінена як заява позивача про залишення цієї частини позову без розгляду, а тому відсутні передбачені ЦПК України підстави для ухвалення додаткового рішення.

Наведені у касаційні скарзі доводи були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Постанова Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року, якою рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2017 року скасовано у повному обсязі та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову, в межах даного касаційного провадження не переглядається.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Разом із тим, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року за заявою ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення коштів та інфляційних втрат.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов