Ухвала

09 липня 2018 року

м. Київ

справа № 206/1471/16-ц

провадження № 61-38411ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада

2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 500, 00 грн щомісяця, починаючи з 15 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 750, 00 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття або зміни обставин, що викликали потребу у стягненні додаткових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1 000, 00 грн щомісяця, починаючи з 15 березня 2016 року і до 01 березня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини понесені за період з грудня 2015 року по вересень 2017 року у розмірі 22 871, 72 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скаргапредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання у розмірі 1 000, 00 грн, додаткових витрат на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1 750, 00 грн щомісяця, додаткових витрат на утримання дитини, понесених за період з грудня 2015 року по вересень 2017 року у розмірі 22 871 грн 72 коп. та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є стягнення аліментів на дитину, дружину, додаткових витрат щомісяця і за період з грудня 2015 року по вересень 2017 року у розмірі37 421, 23 грн. Зазначена сума станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Вказівка в резолютивній частині постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є вирішальним для вирішення питання про відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржувані рішення ухвалено у малозначній справі.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету МіністрівРади Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик