Справа №705/144/18
2/705/947/18

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2018 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Мазуренко Ю.В.
при секретарі Романовій О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -
Відповідно до постанови судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Горячківської Л.В. від 25.05.2015 року, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в результаті чого сталася вказана ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1.
В позові також зазначено, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 705/7799/14-п ОСОБА_2 було також притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП, яка перебувала на посаді начальника АЗС «Сокар 06/3» та своєчасно не здійснила ліквідацію слизькості проїжджої частини протиожеледними матеріалами, чим порушила правила утримання території АЗС. Тобто згідно постанов Уманського міськрайонного суду Черкаської області була встановлена обопільна вина учасників ДТП, тому для врегулювання вищевказаної ситуації позивач просить застосувати вимоги статті ч. 1 п. З ст.1188 ЦК України, яка регулює відносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, а саме: «за наявності вини усіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоду, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення». Адже особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим, при наявності вини обох володільців, розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного, тому позивач вважає, що має право зворотної вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 50% від суми виплаченого страхового відшкодування - 2 530,89 грн.
Представник позивача, будучи повідомленим належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши до суду письмову заяву, в якій зазначено, що позовні вимоги він підтримує повністю та просить їх задовольнити. У заяві також зазначено, що представник просить розглянути справу у його відсутність та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причин неявки суд не повідомив, своїм правом на подачу відзиву він не скористався.
У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Позивачем також в позові вказано, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 705/7799/14-п ОСОБА_2 було також притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП, яка перебувала на посаді начальника АЗС «Сокар 06/3» та своєчасно не здійснила ліквідацію слизькості проїжджої частини протиожеледними матеріалами, чим порушила правила утримання території АЗС, проте вказана постанова суду до матеріалів справи позивачем долучена не була.
Судом встановлено, що майно АЗС «Сокар 06/3», що розташована по вул. Київській, 25 А м. Умань Черкаської області та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Сокар Петролеум», було застраховане у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» відповідно до договору страхування № 2000/290/001857 від 29.08.2014 року (а.с.5-7). До договору страхування долучений перелік застрахованого майна (а.с.8-11).
Після вказаної ДТП страхувальник, тобто представник АЗС «Сокар 06/3», звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування майна(а.с.41).
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач в позові зазначає, що згідно постанов Уманського міськрайонного суду Черкаської області була встановлена обопільна вина учасників ДТП, тому для врегулювання вищевказаної ситуації позивач просить застосувати вимоги статті ч. 1 п.3 ст.1188 ЦК України, яка регулює відносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, адже особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим при наявності вини обох володільців, то розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного, тому позивач, який виплатив страхове відшкодування, має право зворотної вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 50% від суми виплаченого страхового відшкодування - 2 530,89 грн.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди -підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 76-78, 81, 83, 141, 200, 206, 258, 264-265 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя Ю.В. Мазуренко