328/1923/18
У Х В А Л А

Іменем України

06 серпня 2018 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Андрущенко О.Ю., розглянувши позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення неустойки,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області в особі представника начальника регіонального відділення ОСОБА_3 звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить стягнути з відповідача неустойку у сумі 225,97 грн за договором оренди державного нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету № 3197/д від 21.01.2014 року.

Відповідно до матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1, як до фізичної особи-підприємця, посилаючись у позові на норми Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, між ОСОБА_2 відділенням Фонду державного майна України та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1А 21.01.2014 року укладено договір оренди №3197/д.

Аналіз укладеного договору, на підставі якого виникли спірні правовідносини, свідчить про те, що він укладений саме з фізичною особою підприємцем.

Згідно п.6. ч.1 ст. 20 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй постанові № 3 від 01.03.2013 року (пункт 3), суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до статей 1, 12, 41 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно зі ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як зазначається в пункті 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості та підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: 1) участь у спорі суб'єкта господарювання; 2) наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; 3) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З позовної заяви вбачається, що спір стосується права власності, реалізацію послуг повязаної з даним майном юридичної особа та порушення таких прав відповідачем, що є фізичною особою-підприємцем, а тому вони підлягає оскарженню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Отже суддя приходить висновку, що заявлені позовні вимоги відносяться до компетенції господарських судів України та відповідно до статті 19 ЦПК України не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а у відкритті провадження необхідно відмовити

Керуючись ст.186, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

ухвалив:

У відкритті провадження за позовною заявою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за договором оренди, - відмовити.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими копіями документів направити позивачу та розяснити, що він може звернутися з цією вимогою в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому ухвала не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя