Справа № 127/7320/18
Провадження 2/127/1294/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Лепетухи Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, до Департамента адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, з позовом до Департамента адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що 24.10.1974 позивачу видано ордер № 287/40 на право зайняття двокімнатної квартири. В 1992 році позивач провела повний розрахунок за кооперативну двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 44,1 кв.м. Дані обставини підтверджуються відповідними довідками. Листом № 740 від 12.02.2018 КП «ВМБТІ» повідомлено про те, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 16256 на квартиру АДРЕСА_1 станом 29.12.2012 за ОСОБА_3 зареєстрована в цілому квартира на підставі довідки, виданої ЖЕК № 19 від 16.02.1995 № 42. Позивач звернулася із заявою до державного реєстратора зареєструвати право власності на вищевказану квартиру та внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки оригінал довідки № 42 від 16.05.1995 позивачем втрачено, остання долучила до заяви її копію. Однак відповідно до п. 7 Постанови КМУ від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації. За таких обставин позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на належний їй об'єкт нерухомості, оскільки оригінал довідки втрачений та можливості отримати її дублікат немає.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

13.04.2018 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та вирішено провести розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

Від представника відповідача судом було отримано 25.04.2018, у строк, встановлений судом, відзив на позов. У відзиві представник відповідача зазначала, що: позивачем невірно обрано спосіб захисту та взагалі відсутній спір про право із позивачем, оскільки не доведено порушення особистих майнових та немайнових прав, свобод та інтересів позивача. Таким чином, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. (а.с. 33-36)

Ухвалою суду від 08.05.2018 витребувано з КП «ВМ БТІ» матеріали інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1.

Представником позивача 10.05.2018 року надано відповідь на відзив, а від представника відповідача 25.05.2018 судом отримано заперечення на відповідь, у строк, встановлений ухвалою суду від 08.05.2018. (а.с. 49, 51-52)

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог посилаючись на мотиви, викладені у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24.10.1974 громадянці «ОСОБА_3» (сім'я складається з двох чоловік («ОСОБА_3 та ОСОБА_6»)) Виконавчим комітетом Вінницької міської ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих від 24.10.1974 № 747, видано ордер № 287/40 серії А на право зайняття квартири № 17 з двох кімнат жилою площею 27,61 кв. м., в будинку АДРЕСА_8. (а.с. 4)

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, повторно виданим 30.08.1991, між ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровано шлюб 26.04.1973, актовий запис № 11. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3. (а.с. 5)

Згідно з довідкою № 42 від 16.02.1995, «ОСОБА_3 является собственником кооперативной квартиры в Винницком УЖСК-2, находящейся АДРЕСА_1, что составляет долю в доме 3/250» (запис здійснено російською мовою). (а.с. 6)

Згідно з довідкою Міського комунального підприємства «ЖЕК» № 12 від 27.02.2018 року, довідка видана члену ЖБК № 2 ОСОБА_3, про те, що вона повністю внесла пай в сумі 5006, 68 (п'ять тисяч шусть руб. 68 коп.) за 2-х кімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 7)

Згідно з довідками Міського комунального підприємства «ЖЕК» № 12 № 24 від 02.02.2016 та № 756 від 27.02.2018, виданими члену ЖСК-40 ОСОБА_3, остання повністю внесла пай за 2-х кімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 7)

Відповідно до відповіді Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 740 від 12.02.2018, згідно з матеріалів інвентаризаційної справи № 16256 на квартиру АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012 за ОСОБА_3 зареєстрована в цілому квартира на підставі довідки, виданої ЖЕК № 19 від 16.02.1995 № 42. (а.с. 8)

10.05.2018 ОСОБА_3 звернулася до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради з проханням надати відповідь у письмовій формі щодо неможливості внесення відомостей стосовно ОСОБА_9 як власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно та отримання витягу з Реєстру. (а.с. 58)

На вищевказане звернення позивача Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради 15.05.2018 надав письмову відповідь де зазначив, що для розгляду питання реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_9 може звернутися до Департаменту адміністративних послуг міської ради з документами необхідними для реєстрації права власності, де буде надана кваліфікована консультація з питання реєстрації права власності, відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с. 59)

25.05.2018 представник позивача звернувся до Центру адміністративних послуг «Прозорий офіс» ВМР із заявою про державну реєстрацію права власності, що підтверджується карткою прийому заяви № 125385742 від 25.05.2018. (а.с. 60)

29.05.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно Вихристюк М.А. було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41330305 від 29.05.2018 для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що документи подані не в повному обсязі. (а.с. 61)

В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 16256 на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1.

З матеріалів вищевказаної інвентаризаційної справи вбачається, що право власності на 3/250 будинку, розташованого в АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі довідки, виданої ЖЕК № 19 від 16.02.1995 № 42 (реєстраційне свідоцтво від 01.03.1995).

Судом встановлено, що оригінал довідки, виданої ЖЕК № 19 від 16.02.1995 № 42, на підставі якої було зареєстровано право власності позивача на квартиру, що є предметом спору, знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи № 16256 (а. 9).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом прийнято до уваги, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, надану члену житлово-будівельного кооперативу, в особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на цю квартиру, пропорційно розміру частки паю.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що позивач правомірно набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі довідки, виданої ЖЕК № 19 від 16.02.1995 № 42, про що видано реєстраційне свідоцтво 01.03.1995.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Вихристюк М.А. від 29.05.2018 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41330305 від 29.05.2018 вбачається, що причиною зупинення розгляду цієї заяви стало подання документів не в повному обсязі, а саме у зв'язку із відсутністю оригіналу документу, що підтверджує виникнення права власності у ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Отже, предметом спору в даній справі є визнання права власності на об'єкт нерухомості з підстав відмови відповідачем в оформленні такого права позивачу, через ненадання ним необхідних документів для оформлення такого права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України).

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності.

З матеріалів інвентаризаційної справи № 16256 вбачається наявність оригіналу довідки № 42, виданої ЖЕК № 19 від 16.02.1995, на підставі якої було зареєстровано право власності позивача на квартиру, що є предметом спору, яка була надана позивачем для реєстрації права власності у відповідності до вимог законодавства України, чинного на час вчинення реєстрації права власності.

Відповідно, оригінал вищевказаної довідки наразі не може бути наданий позивачем державному реєстратору. Однак, він не втрачений, ає наявним в матеріалах інвентаризаційної справи.

Згідно з п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрових книг, реєстраційних справ, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.

Враховуючи положення вищевказаного Порядку, суд вважає, що державний реєстратор, в даному випадку, має можливість отримати інформацію з БТІ для виконання свого обов'язку щодо державної реєстрації права власності на квартиру із матеріалів інвентаризаційної справи № 16256.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що державним реєстрато ром рішення про відмову в держаній реєстрації прав на нерухоме майно не прийнято, а прийнято рішення про зупинення. Хоча, у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) та враховуючи пояснення представника позивача щодо неможливості надання оригіналу довідки № 42, виданої ЖЕК № 19 від 16.02.1995, яка була надана позивачем в БТІ при реєстрації права власності, наслідком може бути рішення реєстратора про відмову. Однак, доводи представника позивача та висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач, не перебуваючи з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд вважає, що відмова державного реєстратора в оформленні права власності на об'єкт нерухомого майна у зв'язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об'єкт нерухомого майна. На що також звернув увагу Верховний Суд України в постанові від 20 червня 2011 р. у справі № 3-55гс11.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог та відсутність підтвердження понесення відповідачем судових витрат, підстави для розподілу судових витрат - відсутні. Судові витрати понесені позивачем, слід залишити за нею.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст. 15, ч. 1 і ч. 4 ст. 182, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 392 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, до Департамента адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання права власності - відмовити.

Судовий збір залишити за ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 27.07.2018

Суддя: