Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 466/2599/16-ц

провадження № 61-2983св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Брюховицька селищна рада, Відділ Держгеокадастру у м. Львові, Львівське міське управління юстиції, Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року, у складі головуючого-судді Зими І. Є. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року, у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Брюховицької селищної ради, відділу Держгеокадастру у м. Львові, Львівського міського управління юстиції, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними та скасування рішень, реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Брюховицького райвиконкому за багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 від 20 квітня 1957 року було закріплено земельну ділянку площею 1032 кв.м, що є його прибудинковою територією. Позивач зареєстрований та є співвласником квартири № 3 вказаного будинку. ОСОБА_5 у 90-х роках самочинно на прибудинковій території побудував будинок, який було прийнято в експлуатацію на підставі рішення селищної ради від 06 вересня 1994 року № 343, яким було вирішено передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 417 кв.м для обслуговування зазначеного будинку. Проте вказане рішення в цій частині виконано не було. Так, 19 листопада 1994 року ОСОБА_5 незаконно було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 752 кв.м. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 липня 2001 року зазначений Державний акт було визнано недійсним, а виконком Брюховицької селищної ради зобов'язано видати ОСОБА_5 Державний акт на право приватної власності на землю відповідно до рішення виконкому від 06 вересня 1994 року № 343. Зазначене рішення суду виконане також не було.

Брюховицька селищна рада не приймаючи жодного рішення про вилучення частини земельної ділянки з площі прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 прийняла оскаржувані рішення, порушивши його права. Позивач позбавлений можливості користуватись належним йому майном, оскільки відсутній належний доступ до квартири. Брюховицька селищна рада без його згоди передала у власність відповідача частину прибудинкової території, закріпленої за будинком АДРЕСА_1

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_4 просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, закріпленою за будинком АДРЕСА_1 шляхом відновлення стану, що існував до порушення права позивача; визнати недійсним та скасувати: рішення Брюховицької селищної ради «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Брюховичі» від 01 липня 2014 року № 456 в частині надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0738 га по АДРЕСА_1; реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру; свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку по АДРЕСА_1 та реєстрацію права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1; рішення Брюховицької селищної ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд громадянам в смт. Брюховичі» від 15 жовтня 2015 року № 714 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0705 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 як одним із мешканців багатоквартирного будинку не надано доказів про право користування земельною ділянкою, що була передана в подальшому ОСОБА_5, а тому безпідставним є посилання позивача на необхідність його згоди та підпису на акті узгодження меж земельної ділянки, який представив ОСОБА_5 до Брюховицької селищної ради.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, права позивача не порушені.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів є незаконними та необґрунтованими, які ухвалені з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди безпідставно виходили з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваним рішенням порушені будь-які його права. Проте, долучені судом до матеріалів справи докази вказують на протилежне. Виділення і закріплення за багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 прибудинкової земельної ділянки площею 1032,0 кв.м було здійснено у відповідності до діючого законодавства. Всі квартири у цьому будинку приватизовані і тому даний будинок перебуває у спільній частковій власності власників приватизованих квартир. Тому до співвласників квартир за спірною адресою перейшло право користування закріпленою за цим будинком земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Надана у користування співвласникам цього будинку земельна ділянка не вилучалася.

Також, ОСОБА_4 зазначав, що діючим законодавством та судовою практикою встановлений порядок користування прибудинковою територією закріпленою за багатоквартирним будинком, згідно до якого право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке розташоване на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Як на приклад посилається на постанову Верховного Суду України від 15 травня 2017 року № 6-841цс16.

Крім того, позивачем доведено, що Брюховицька селищна рада не вилучаючи частину земельної ділянки з прибудинкової території будинку № АДРЕСА_1 прийняла рішення від 01 липня 2014 року № 456, яким надала дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, площею 0,0738 га по АДРЕСА_1 за рахунок території прибудинкової земельної ділянки (1032,0 кв.м), яка була закріплена за будинком АДРЕСА_1

Також, позивачем до матеріалів справи долучена копія акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки, що підлягала відведенню відповідачу ОСОБА_5, датована вереснем 2013 року, у якому не зазначений суміжний землекористувач ОСОБА_4, права якого порушуються та ним не підписаний, а також відсутній підпис суміжного землекористувача ОСОБА_11

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 є трьохквартирним, не знятий з балансу Брюховицької селищної ради, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями не створювалося.

На підставі рішення Брюховицького райвиконкому від 20 квітня 1957 року за будинком було закріплено земельну ділянку площею 1032 кв.м, що зазначено у технічному паспорті від 15 серпня 1971 року.

Рішенням виконкому Брюховицької селищної ради від 06 вересня 1994 року № 343 було задоволено заяву ОСОБА_5 та погоджено самовільну будову житлового будинку по АДРЕСА_2 затверджено Державний акт про прийняття в експлуатацію вказаного будинку та вирішено передати у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку плошею 417 кв.м.

Рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 02 липня 2001 року було визнано недійсним Державний акт про право власності ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 752 кв.м та зобов'язано Брюховицьку селищну раду видати ОСОБА_5 Державний акт про право власності відповідно рішення виконкому від 06 вересня 1994 року № 343.

Рішенням Брюховицької селищної Ради від 01 липня 2014 року № 456 ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0738 га для будівництва та обслуговування будинку на АДРЕСА_1. В ході виготовлення такого проекту були враховані червоні лінії та межі суміжних землекористувачів, внаслідок чого площа земельної ділянки була зменшена до 0, 0705 га.

На підставі заяви ОСОБА_5 від 06 жовтня 2015 року розробленого і погодженого проекту землеустрою, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13 жовтня 2015 року, акту встановлення і узгодження меж від 11 вересня 2013 року, рішенням Брюховицької селищної ради від 15 жовтня 2015 року № 714 ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0, 0705 га по АДРЕСА_1

Згідно статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту 4 статті 42 ЗК України розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_4 як одним із мешканців багатоквартирного будинку не надано суду доказів про його право користування земельною ділянкою, що була передана в подальшому ОСОБА_5, а тому його права не є порушеними.

Судами встановлено, що співвласниками квартир будинку АДРЕСА_1 документація на прибудинкову територію не виготовлялася та, відповідно, суду не надавалась, а відтак встановити межі прибудинкової території за спірною адресою є неможливим. Право власності чи право користування позивач на земельну ділянку не оформлював і не реєстрував.

Мотиви касаційної скарги про те, що на акті узгодження меж земельної ділянки, який надав ОСОБА_5 до Брюховицької селищної ради немає його згоди та підпису є безпідставним, оскільки цей акт підписали члени його сім'ї: ОСОБА_13 - мати позивача та ОСОБА_10 - його брат (а.с. 49).

Доводи касаційної скарги про те, що всі квартири у спірному будинку приватизовані, а тому цей будинок перебуває у спільній частковій власності власників приватизованих квартир й до співвласників квартир перейшло право користування закріпленою за цим будинком земельною ділянкою, а Брюховицька селищна рада не вилучаючи частину земельної ділянки з прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 прийняла рішення від 01 липня 2014 року № 456, яким надала дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, площею 0,0738 га по АДРЕСА_1 за рахунок території прибудинкової земельної ділянки (1032,0 кв.м), яка була закріплена за будинком АДРЕСА_1 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішенням Брюховицької селищної ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд громадянам в смт. Брюховичі» від 15 жовтня 2015 року № 714 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0705 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з земель не наданих у власність і користування.

Доводи касаційної скарги про те, що діючим законодавством та судовою практикою встановлений порядок користування прибудинковою територією закріпленою за багатоквартирним будинком, згідно якого право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке розташоване на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними висновків судів не спростовують, а надана заявником як приклад постанова Верховного Суду України від 15 травня 2017 року № 6-841цс16 не може бути прийнята до уваги, оскільки ухвалена у справі з іншим предметом, підставами позову та змістом позовних вимог, а саме: про встановлення порядку користування земельною ділянкою наданої особі у користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик