Номер провадження 2/754/4569/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

за участю

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги мотивують наступним.

03.05.2016 року о 21:20 год. на трасі Десна-Вишгород-Київ між населеними пунктами Хотянівка та Осещина Вишгородського р-ну Київської обл. відбулось зіткнення автомобілів НОМЕР_1, яким керував позивач ОСОБА_3, та «Мерседес-Бенц 313», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_5, який залишив місце ДТП та не надав допомоги постраждалим водію та пасажиру автомобіля НОМЕР_1, тобто позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_5 в результаті порушення останнім ПДР України, який не врахувавши дорожньої обстановки і не впоравшись з керуванням автомобіля «Мерседес-Бенц 313», д.н.з. НОМЕР_5, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, в результаті чого вказаний автомобіль виштовхнуло в кювет та перекинувся і відповідно був пошкоджений та одночасно було завдано тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_3 у вигляді закритого перелому основи ІV плеснової кістки лівої стопи, який керував вказаним автомобілем, та пасажиру автомобіля НОМЕР_1, позивачу ОСОБА_4, яка була з місця ДТП госпіталізована до лікарні у м. Вишгород Київської обл. з підозрою на розрив селезінки і нирки, та з забійними ушкодженнями грудної клітини, тобто, в результаті ДТП позивачам було завдано шкоду здоров?ю.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 08.0.2017 року у справі №363/253/17 встановлено вину ОСОБА_5 у вчиненні даної ДТП.

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_5 не була застрахована.

У зв'язку із зазначеним, в результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_5, позивачу ОСОБА_3, було завдано майнову шкоду в розмірі 120801,90 грн., з яких: 117543,60 - вартість матеріального збитку згідно звіту №5406/05/16 від 07.06.2016 року про оцінку транспортного засобу; 838,30 грн. - витрати, пов'язані з проведенням автотоварознавчої оцінки транспортного засобу; 760 грн. - витрати, пов'язані з транспортуванням автомобіляНОМЕР_1, з місця ДТП до штрафмайданчика тимчасового утримання; 1660 грн. - витрати, пов'язані з утриманням автомобіляНОМЕР_1, на штрафмайданчику тимчасового утримання.

В результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_5, пов'язаних з використанням джерела підвищеної небезпеки, позивачу ОСОБА_4 було завдано майнову шкоду ушкодженням здоров?я в розмірі витрат здійснених позивачем ОСОБА_4 на проведення иедичного діагностування та лікування, що становлять 6090,14 грн.

Крім того, неправомірними діями відповідача ОСОБА_5, внаслідок яких відбулась ДТП, позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди, що знайшло своє вираження у фізичному болю від ушкодження здоров?я і отриманих тілесних ушкоджень, які одночасно призвели до погіршення стану здоров?я, тривалого лікування, а також у душевних стражданнях і переживаннях позивачів, від перенесеного психо-емоційного стресу як під час ДТП, так і після неї, що стало додатковим негативним фактором, який мав вплив на стан самопочуття та здоров?я позивачів, що додатково підсилюється розумінням байдужого ставлення відповідача ОСОБА_5 до життя і здоров?я позивачів, яких ним було залишено без вкрай необхідної допомоги в безпорадному стані на місці ДТП, в перевернутому автомобілі, викинутому завдяки неправомірним діям відповідача у кювет. До того ж, автомобіль НОМЕР_1, будучи для позивачів, осіб похилого віку, фактично єдиним засобом пересування до їх садового помешкання, знищено, а достатки позивачів не в змозі надати можливості придбати інший транспортний засіб, позивачі вимушені нести додаткові фінансові витрати і прикладати фізичних зусиль для пересування як до медичних закладів, так і в інші місця.

З огляду на викладене, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять суд:

1) прийняти позовну заяву до розгляду;

2) стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3, суму завданої майнової шкоди у розмірі 120801,90 грн.;

3) стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 суму завданої моральної шкоди в розмірі 50000 грн., яка складається з рівних частин по 25000 грн. за пошкодження автомобіля і за спричинення йому ушкодження здоров?я в результаті ДТП;

4) стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 суму завданої майнової шкоди від ушкодження здоров?я в результаті ДТП в розмірі 6090,14 грн.;

5) стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 суму завданої моральної шкоди від ушкодження здоров?я.

6) стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 судові витрати.

Ухвалою суду від 24.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 75).

28.11.2017 року до суду надійшла заява представника позивачів - ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с. 86-88).

Ухвалою суду від 29.11.2017 року заяву представника позивачів - ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «Мерседес-Бенц 313», д.н.з. НОМЕР_5 (а.с. 106-107).

23.01.2018 року ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

06.03.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на її подання (а.с. 136, 140-142).

Ухвалою суду від 18.04.2018 року скасовано вищезазначене заочне рішення, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі (а.с. 157-159).

25.04.2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на позовну заяву з наступним мотивуванням. Відповідно до матеріалів справи, звіт про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля, марки «Шевролє Авео» складений оціночною компанією ТОВ «Сател Груп». не містить жодного посилання на те, що вказаний звіт та висновок, складений для подання до суду, та, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також відповідно до висновку, останній складений 07.06.2016 року, а позовна заява подана до суду 06.10.2017 року, тобто вказаному звіту більше ніж 1 рік і його актуальність викликає великі сумніви, зважаючи на інфляційні коливання, фізичний знос, за старіння моделі тощо. Таким чином, сторона відповідача вважає, що звіт про оцінку транспортного засобу №5406/05/16 не можна вважати належним доказом. Щодо розміру завданої моральної шкоди представник відповідача зазначає, що позивачами жодним чином доказово не підкріплено своєї позиції про стягнення моральної шкоди в розмірах 50000 грн. та 40000 грн. відповідно. Таким чином, сторона відповідача вважає, що визнані судом розміри моральної шкоди є необ'єктивними, незаконними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Крім того, представник відповідача вказує на те, що відповідач не заперечує свою вину, згодний нести майнову відповідальність, але в об'єктивних, законних та доказово-доведених розмірах.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги за викладених обставин та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії постанови Вишгородського районного суду Київської області від 08.0.2017 року у справі №363/253/17 (а.с. 6), 03.06.2016 року близько 21:20 год. ОСОБА_5 на 31 км автодороги Київ-Вишгород-Десна-Чернігів, керуючи транспортним засобом - автомобілем, марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_5, перед початком зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем, марки «Шевролє», д.н.з. НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого пасажир автомобіля, марки «Шевролє» ОСОБА_4 отримала легкі тілесні ушкодження, а вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні даної ДТП.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 (а.с. 8), автомобіль, марки «Шевролє Авео», д.н.з. НОМЕР_6, належить на праві власності позивачу ОСОБА_3

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 (а.с. 41), власником автомобіля, марки «Мерседес-Бенц 313», д.н.з. НОМЕР_2, є відповідач ОСОБА_5

Відповідно до звіту №5406/05/16 про оцінку транспортного засобу (а.с. 9-36), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, марки «Шевролє Авео», д.н.з. НОМЕР_6, становить 117543,60 грн.

За проведення автотоварознавчої експертизи позивачем ОСОБА_3 було сплачено вартість послуг суб'єкта оціночної діяльності в розмірі 838,30 грн., що підтверджується копією відповідної квитанції (а.с. 38).

Крім того, позивачем ОСОБА_3 було понесено витрати, пов'язані з транспортуванням автомобіляНОМЕР_1, з місця ДТП до штрафмайданчика тимчасового утримання в розмірі 760 грн., а також витрати, пов'язані з утриманням автомобіляНОМЕР_1, на штрафмайданчику тимчасового утримання в розмірі 1660 грн. (а.с. 37).

Також позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було понесено витрати на діагностування та лікування внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих при ДТП, що підтверджується копією відповіді Київської міської клінічної лікарні №1 (а.с. 46) на адвокатський запит представника позивачів - ОСОБА_1(а.с. 47), копією довідки (а.с. 48), копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 №9750 (а.с. 49-53), копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 №1976/690 (а.с. 54), копією протоколу рентгенологічного дослідження (а.с. 55).

Позивачем ОСОБА_4 були понесені витрати на діагностування та лікування в розмірі 6090,14 грн., що підтверджується копіями рахунків та чеків, що містяться в матеріалах справи (а.с. 56-59).

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_5 в добровільному порядку не здійснює відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Судом також встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_5 позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю від ушкодження здоров?я і отриманих тілесних ушкоджень, які одночасно призвели до погіршення стану здоров?я, тривалого лікування, а також у душевних стражданнях і переживаннях від перенесеного психо-емоційного стресу як під час ДТП, так і після неї, що стало додатковим негативним фактором, який мав вплив на стан самопочуття та здоров?я позивачів, що додатково підсилюється розумінням байдужого ставлення відповідача ОСОБА_5 до життя і здоров?я позивачів, яких ним було залишено без вкрай необхідної допомоги в безпорадному стані на місці ДТП, в перевернутому автомобілі, викинутому завдяки неправомірним діям відповідача у кювет. До того ж, автомобіль НОМЕР_1, будучи для позивачів, осіб похилого віку, фактично єдиним засобом пересування до їх садового помешкання, знищено, а достатки позивачів не в змозі надати можливості придбати інший транспортний засіб, позивачі вимушені нести додаткові фінансові витрати і прикладати фізичних зусиль для пересування як до медичних закладів, так і в інші місця.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Щодо майнової шкоди.

За своєю правовою природою зобов'язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов'язанням. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.

Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи.

З моменту, коли сталася ДТП у позивачів виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини в світлі наведених правових норм, з урахуванням того, що стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування розміру завданої позивачам майнової шкоди, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП, однак, стороною позивача не було доведено обсягу моральних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 50000 грн. та 40000 грн. відповідно, а тому суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за необхідне задовольнити дані вимоги позивачыв частково, в розмірах 10000 грн. та 20000 грн. відповідно.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві часткового знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження підстав своїх заперечень, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1778,02 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1166, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму завданої майнової шкоди в розмірі 120801 грн. 90 коп. та суму завданої моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму завданої майнової шкоди від ушкодження здоров'я в результаті ДТП в розмірі 6090грн. 14коп. та суму завданої моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1778 грн.02 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_7, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Позивач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_8, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП- відсутній, паспортні дані НОМЕР_11, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Повний текст рішення суду складено 23.07.2018 року.

Суддя