Справа № 303/8964/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря - Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 липня 2015 року (головуючий суддя Монич В.О.) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, 3-х осіб ОСОБА_3, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Савчинської-Федорової Наталії Георгіївни про визнання незаконним та скасування акту, постанови про передачу майна та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2005 року він є власником 2/4 частини квартири АДРЕСА_1 (? частки - у спільній власності та ? частки - в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6.). Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Після прийняття спадщини було проведено капітальний ремонт квартири із здійсненням надбудови з мансардою, що підтверджується технічним паспортом від 12 вересня 2008 року.

У жовтні 2013 року відповідач ОСОБА_2 заявив права на ? частки квартири, оскільки залишив собі нереалізоване з торгів майно в рахунок погашення боргу, що належало ОСОБА_3, та на підтвердження свого права власності надав свідоцтво від 30 вересня 2013 року, видане приватним нотаріусом на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, та постанову, затверджену 04 липня 2013 року начальником міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції (далі - МВДВС Мукачівського МУЮ).

Зазначені постанову та видане на її підставі свідоцтво вважає незаконними, оскільки такі видані з порушенням ст.366 ЦК України, так як ані ОСОБА_2, ані державний виконавець не зверталися ні до нього, ні до ОСОБА_1, з метою виділу в натурі частки, що належить ОСОБА_3; також до суду не пред'являлась відповідна позовна заява; ані йому, ані ОСОБА_1 не пропонувалося придбати частку боржника ОСОБА_3; всупереч вимогам ст.366 ЦК України належна ОСОБА_3 ? частина квартири АДРЕСА_1 була одразу виставлена на прилюдні торги; оцінка майна була проведена без огляду квартири.

Також вказував і на те, що відповідно до оскаржуваного свідоцтва ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з ? частки квартири, загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 37,10 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Однак, такого об'єкта нерухомості на даний час не існує, оскільки на сьогоднішній день загальна площа квартири складає 121,50 кв.м., а житлова 78,90 кв.м.

Посилаючись на наведені обставини, позивач ОСОБА_5 просив суд скасувати постанову, затверджену 04 липня 2013 року начальником МВ ДВС Мукачівського МУЮ, про передачу ОСОБА_2 ? частки квартири АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу, та свідоцтво про право власності, видане 30 вересня 2013 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Савчинською-Федоровою Н.Г. на ім'я ОСОБА_2 на ? частки вказаної квартири, та зареєстроване в реєстрі за № 2281.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 25 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано постанову, затверджену начальником МВ ДВС Мукачівського МУЮ від 04 липня 2013 року про передачу ? частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу та свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Савчинською-Федоровою Н.Г. 30 вересня 2013 року та зареєстроване в реєстрі за № 2281.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.187 т.1).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_1 (213-214 т.1).

Збільшивши позовні вимоги ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними та скасувати: акт від 04 липня 2013 року про передачу ОСОБА_2 ? частини квартири АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу; постанову, затверджену 04 липня 2013 року начальником МВ ДВС Мукачівського МУЮ, про передачу відповідачу вказаної частини квартири та свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на спірну частини квартири.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2015 року збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано акт про передачу ? частини квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу від 04 липня 2013 року.

Визнано незаконним та скасовано постанову, затверджену начальником МВ ДВС Мукачівського МУЮ від 04 липня 2013 року про передачу ? частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Савчинською-Федоровою Н.Г. 30 вересня 2013 року та зареєстроване в реєстрі за № 2281.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 лютого 2016 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2015 року в частині визнання незаконними та скасування акту від 04 липня 2013 року про передачу ? частини квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, та постанови від 04 липня 2013 року, затвердженої начальником МВ ДВС Мукачівського МУЮ, про передачу ? частини квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу - скасовано і провадження у справі у цій частині закрито.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 лютого 2016 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2015 року в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва від 30 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Савчинською-Федоровою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2281, про право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 - скасовано і у позові в цій частині відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року ухвалу та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга МВ ДВС Мукачівського МРУЮ на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 липня 2015 року, в якій апелянт просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Сторони та інші учасники справи в судове засідання не з»явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2005 року ОСОБА_5 є власником 2/4 частки квартири АДРЕСА_1 (? частки - у спільній власності та ? частки - в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6.). Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Після прийняття спадщини ОСОБА_5 проведено капітальний ремонт квартири із здійсненням надбудови з мансардою.

У жовтні 2013 року відповідач ОСОБА_2 заявив права на ? частки квартири, оскільки залишив собі нереалізоване з торгів майно, що належало ОСОБА_3, в рахунок погашення боргу та на підтвердження свого права власності надав свідоцтво від 30 вересня 2013 року, видане приватним нотаріусом на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, та постанову, затверджену 04 липня 2013 року начальником міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції (далі - МВДВС Мукачівського МУЮ).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що при підготовці публічних торгів не було виділено в натурі майно боржника, виконавча служба в порушення вимог закону не зверталася до суду із поданням про визначення реальної (в натурі) частки майна боржника; позивачу, як співвласнику майна, не було запропоновано придбати частку майна боржника; оцінку майна проведено без огляду квартири, а тому не враховано здійсненої позивачем добудови, в результаті чого збільшилася його частка в спільній власності, у зв'язку з чим дійшов висновку про порушення державним виконавцем ст. ст. 366, 371 ЦК України, ст. 50, ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження, і, як наслідок, права власності позивача на квартиру, який вимушений користуватися житлом разом з відповідачем ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження №11/5, номер за ЄДРВП 30879324, оглянутого в суді апеляційної інстанції, відкритого постановою державного виконавця від 24.01.2012 року з примусового виконання виконавчого напису, виданого 11 січня 2012 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Бугар Н.Й., зареєстрованого в реєстрі за №20, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 195650,00 грн., належна ОСОБА_3 ? частина квартира АДРЕСА_1 була виставлена на продаж з прилюдних торгів.

Постановою державного виконавця від 04 липня 2013 року не реалізовану на прилюдних торгах ? частини вищевказаної квартири, яка належала боржнику ОСОБА_3, за заявою ОСОБА_2 залишено стягувачу і згідно акта державного виконавця від 04 липня 2013 року передано ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу.

На підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та постанови, затверджених начальником МВ ДВС Мукачівського МРУЮ 04 липня 2013 року, приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Савчинською-Федоровою Н.Г. було видано свідоцтво від 30 вересня 2013 року, згідно якого ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з ? частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 37,10 кв.м. (а.с.13 т.1).

В обгрунтування позову, позивач послалась на те, що оспорювані акт, постанова та свідоцтво видані з порушенням закону, оскільки відповідач та державний виконавець не зверталися до неї або ОСОБА_5 з приводу виділу в натурі частки, що належить ОСОБА_3, не запропоновано придбати його частку, на яку приватним нотаріусом Мукачівського районного округу 11 січня 2012 року вчинено виконавчий напис № 20 про стягнення на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 195 650 гривень.

Так, умови та порядок виконання рішень судів і інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначено Законом та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання й компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

Аналіз положень Закону й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням.

Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 7 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» оскільки дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення цими особами позову, у зв'язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз'яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні.

Передача майна стягувачу відповідно до ч. 8 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», є одним із етапів реалізації майна, на яке звернуто стягнення, та є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, захист яких відбувається відповідно до норм ЦК України в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 366 ЦК України у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Встановивши, що ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3, була одразу виставлена на продаж з прилюдних торгів, а також враховуючи, що об'єктом реалізації з прилюдних торгів може бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про порушення державним виконавцем вимог ст. 366 ЦК України, ст. 50, ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження, і, як наслідок, права власності позивача на квартиру, який вимушений був користуватися житлом разом з відповідачем ОСОБА_2, у зв»язку з чим правомірно визнав незаконними та скасував спірний акт і постанову про передачу ? частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу.

Враховуючи, що спірне свідоцтво, згідно якого ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з ? частини вищевказаної квартири загальною площею 64.40 кв.м, житловою площею 37.10 кв. м., було видано на підставі спірного акта та постанови, які судом визнані незаконними та скасовані, а також з урахуванням того, що відповідно до Витягу з рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 251 від 25 вересня 2008 року (т.2 а.с.114) та технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, складеного 12.09.2008 року (т.1 а.с.10-12) загальна площа цієї квартири складає 121.50 кв.м, а житлова - 78.90 кв.м., у зв'язку з проведеною реконструкцією, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про визнання незаконним та скасування цього свідоцтва.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга МВДВС Мукачівського МУЮ без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції залишити без задоволення, а заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 липня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 липня 2018 року.

Головуюча:

Судді: