Справа № 345/404/17
Провадження № 22-ц/779/558/2018
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

17 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Якимівим Р.В. 21 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було пред'явлено до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору №154КК щодо повернення кредитних коштів, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею 13.10.2008 року на суму 26 000 євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 11.10.2013 року, утворилась заборгованість, яка станом на 11.11.2016 року становила 82 402,77 євро, з яких 17 856,98 євро - заборгованість за кредитом, 38 543,61 євро - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 26 002,18 євро - пеня. Також позивач зазначав, що частину заборгованості у розмірі 22 157,85 євро з відповідачів було стягнуто за рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.02.2012 року, однак відповідачі лише частково погасили вказану заборгованість. Посилаючись на те, що позивач має право вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який являється поручителем за договором поруки №154КК від 13.10.2008 року в солідарному порядку заборгованість за кредитом у розмірі 3 804,74 євро, що станом на 11.11.2016 року еквівалентно 106 000,06 грн, а також судові витрати у справі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 21 лютого 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне дослідження судом обставин справи та неналежну оцінку судом доказів, які містяться у справі, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не було враховано, що відповідачами в повному обсязі не було виконано рішення Калуського міськрайонного суду від 14.02.2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором. А тому, на думку апелянта, позовні вимоги про стягнення із відповідачів залишку заборгованості у розмірі 3 804,74 євро є цілком обґрунтованими. Також судом першої інстанції було неналежним чином досліджено доданий позивачем розрахунок заборгованості, в якому відображено всі операції за кредитним договором, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами, прострочені проценти, пеня, комісія, суми нарахованого та простроченого платежів. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає помилковим висновок суду, що Банк звернувся із вимогами про стягнення саме тіла кредиту, оскільки відповідно до розрахунку заборгованість за тілом кредиту відсутня, а сума заборгованості у розмірі 3 804,74 євро, яка підлягає стягненню з відповідачів складається з донарахованих відсотків та пені за інші періоди. Не погоджується також представник Банку і з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності, оскільки за умовами п. 6.8. кредитного договору позовна давність була збільшена до 5 років, строк виконання зобов'язань сплив 11.10.2013 року, а з позовом Банк звернувся 01.02.2017 року, тобто в межах п'ятирічного строку позовної давності. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

У надісланому на адресу суду відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили про її безпідставність, оскільки рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.02.2012 року з них в повному обсязі було стягнуто заборгованість за кредитним договором. А тому борг у розмірі 3 804,74 євро, який вже був стягнутий за рішенням суду, не являється ні тілом кредиту, ні залишком заборгованості, як вважає апелянт. Крім того, відповідачі заперечили твердження апелянта про збільшення строку позовної давності за спірним кредитним договором до п'яти років, оскільки будь-якого договору між сторонами про це укладено не було. Рішення суду вважають законним та обґрунтованим, а тому просять залишити його без змін.

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явилась, подавши клопотання про повторне відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням у відпустці. Однак, таке клопотання, приймаючи до уваги встановлений ст. 371 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду та завчасну обізнаність про визначення дати і часу судового засідання, не підлягає до задоволення. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності представника позивача.

В засідання апеляційного суду не з'явились також і відповідачі, хоч судові повідомлення були вручені їм завчасно. Отже, розгляд справи слід провести у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення із позовними вимогами до поручителя за кредитним договором ОСОБА_3, а тому договір поруки припинився. Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_2, оскільки Банком не було надано достовірних доказів існування боргу у розмірі 3 804,74 євро, не зазначено, з яких саме частин вказана заборгованість складається, а наданий розрахунок суперечить іншим доказам по справі.

Рішення місцевого суду ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржує в частині відмови у стягненні кредитної заборгованості. Тому перегляд справи апеляційним судом здійснюється тільки у цій частині.

З висновком суду першої інстанції у названій частині, тобто про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №154КК на суму 26 000 євро зі сплатою відсотків за користування коштами відповідно до умов договору та кінцевим терміном повернення до 11 жовтня 2013 року (а.с.11-15). Того ж дня, 13 жовтня 2008 року, в забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки (а.с.16).

З'ясовано, що ОСОБА_2 припинила виконувати кредитні зобов'язання за вище згаданим кредитним договором. Внаслідок цього станом на 21.06.2011 року утворилась заборгованість в загальній сумі 22157,85 євро, яка складалась із: 3505,11 євро - прострочене тіло кредиту; 3021,73 євро - прострочені відсотки; 265,27 євро - пеня за несвоєчасність виконання кредитних зобов'язань; 15273,83 євро - поточне сальдо, тобто залишок непогашеного тіла кредиту; 91,91 євро - поточні відсотки.

Кредитор - ПАТ КБ «ПриватБанк» у 2011 році, скориставшись своїм правом, пред'явив позов до позичальника і поручителя про стягнення текучої заборгованості та дострокове повернення всієї суми кредиту.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 лютого 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення названої заборгованості з ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено у повному об'ємі (копія рішення - а.с.4-5).

Також встановлено, що в подальшому - 11.11.2016 року боржнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_3 було направлено вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором і договором поруки та необхідність погашення заборгованості, що підтверджено копією вказаної вимоги (а.с.9).

Судом з'ясовано, що за зазначеним вище кредитним договором за рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 лютого 2012 року із відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 22 157,85 євро, що еквівалентно 251 491,40 грн, з яких: 3 505,11 євро - прострочене тіло, 3 021,73 євро - прострочені відсотки, 265,27 євро - пеня, 15 273,83 євро - поточне сальдо, 91,91 євро - поточні відсотки (а.с.4-5).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №154КК, який був долучений позивачем до позовної заяви, станом на 11.11.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» визначена у розмірі 82 402,77 євро, з яких: 17 856,98 євро - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 38 543,61 євро - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 26 002,18 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.6-7).

У зв'язку з тим, що частина заборгованості була стягнута рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.02.2012 року, Банк просив стягнути з відповідачів тільки частину заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 3 804,74 євро (позовна заява - а.с.2-3). Однак, вказаний розмір заборгованості не знайшов свого підтвердження, ані у долученому Банком до позовної заяви розрахунку, ані у розрахунку Банку, поданому суду апеляційної інстанції. З огляду на вищезазначене, подані позивачем розрахунки, на думку апеляційного суду, не є належними доказами кредитної заборгованості ОСОБА_2 та її розміру.

Апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що вказану сума заборгованості складається із донарахованих відсотків та пені за інші періоди, оскільки по-перше, із долучених розрахунків Банку неможливо встановити за який саме період та в якому порядку нараховувались відсотки за користування кредитом та пеня; по-друге, предметом позову, який визначений ПАТ КБ «ПриватБанк», є саме - частина тіла кредиту, а не нараховані відсотки за користування кредитними коштами після ухвалення судового рішення від 14.02.2012 року.

Колегія суддів зауважує, навіть якщо вважати, що предметом позову є не частина тіла кредиту, а відсотки, нараховані за період часу після ухвалення місцевим судом рішення від 14.02.2012 року, то така вимога теж не підлягала б задоволенню, оскільки це суперечило б висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому в постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, із змісту якого вбачається, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Не заслуговують уваги також посилання апелянта про те, що Банком не пропущено строк позовної давності, оскільки судом першої інстанції наслідки спливу строків позовної давності не застосовувались.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому, оскільки позивачем не додано належних та допустимих доказів наявної у ОСОБА_2 кредитної заборгованості, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 21 лютого 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський Г.П. Мелінишин