Справа № 370/699/18 Головуючий у І інстанції Тандир О. В.
Провадження № 22-ц/780/2735/18 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 49 11.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Приходько К.П., розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витратах, пов'язаних з навчанням ,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається у ОСОБА_7 керівних кадрів культури і мистецтв. Відповідач сплачував аліменти на дочку до досягнення нею повноліття в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 14.09.2015 року.

У зв'язку з тим, що на даний час повнолітня донька продовжує навчання у вищому навчальному закладі на контрактній основі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач в добровільному порядку відмовляється її надавати допомогу, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_5 аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частки від всіх видів його доходу, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2021 року, але не більше, як до досягнення 23 років. Також просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, пов'язані з утриманням доньки (ОСОБА_6.) - оплатою навчання в ОСОБА_7 керівних кадрів культури і мистецтв та проживання у гуртожитку в розмірі 5350 гривень, з яких 3750 грн. за навчання, а 1200 грн., за проживання в гуртожитку.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначила, що суд неналежним чином оцінив наявні у справі докази, які свідчать про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, оскільки він отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю третьої групи, займається підприємницькою діяльністю, саме тому він має змогу сплачувати аліменти без шкоди для свого матеріального становища.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає не в повному обсязі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 вересня 1997 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням того ж суду від 02.07.2014 року було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти в розмірі 1000 гривень на кожну дитину, починаючи із 02 червня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Макарівського районного суду від 15.07.2015 року розмір аліментів було зменшено з 1000 гривень до 500 гривень на кожну дитину, починаючи із 02 червня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.09.2015 року вищенаведене рішення місцевого суду було скасовано та ухвалене нове рішення, яким стягнуто зі ОСОБА_5, аліменти на користь позивача на утримання доньок із 1000 гривень на 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

01.09.2017 року донька ОСОБА_6 вступила на навчання до вищого навчального закладу, а саме до ОСОБА_7 керівних кадрів культури і мистецтв, початок навчання - 01.09.2017 року, закінчення - 30.06.2021 року. Форма навчання - денна, платна (контрактна).

Навчання у Вищому навчальному закладі підтверджується довідкою навчального закладу №117 від 13.10.2017 року та договором про надання освітніх послуг від 14.08.2017 року (а.с. 14-15).

ОСОБА_6 проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї виданою Макарівською селищною радою № 282 від 26 січня 2018 року (а.с. 13).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй доньці у зв'язку із продовженням навчання, оскільки відсутні докази розміру пенсії відповідача, та докази отримання ним будь-яких інших доходів, а що стосується стягнення додаткових витрат на дитину, то в даному випадку стаття 185 СК України застосовуватися не може, оскільки передбачає обов'язок участі одного з батьків у додаткових витрат на утримання дитини, а відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, аналіз статтей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Крім того, СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

За приписами статтей 10, 11, 60, 212 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на день ухвалення оскаржуваного рішення, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 зазначала, що дочка потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись на значні витрати, пов'язанні з навчанням на контрактній основі, за яке остання сплачує посеместрово 7500 грн. та проживанням дитини в гуртожитку за який позивач сплачує щомісячно 400 грн.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_5 є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, тобто відповідач має регулярний дохід у виді пенсії, яку отримує в управлінні Пенсійного фонду України Макарівського району Київської області, дана обставина була встановлена рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року (а.с. 11-12), тому повторного дослідження не потребує.

Вирішуючи спір, суд не врахував вимоги вказаних вище норм права та обставин справи, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що повнолітня ОСОБА_6, яка є дочкою сторін у справі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, тому останній зобов'язаний утримувати її до досягнення двадцяти трьох років, оскільки може надавати таку матеріальну допомогу.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, слід звернути увагу на вартість навчання їх спільної дитини за контрактом, проживання в гуртожитку, місце знаходження навчального закладу, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, принцип рівності обов'язку батьків в утриманні дитини, а також на те, що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання.

Зважаючи на це, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини, у розмірі ? частки від всіх видів доходу відповідача, щомісячно.

Щодо додаткових витрат, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині, враховуючи наступне.

Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За змістом вказаної статті додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главі 16 СК України і в зазначеній главі не міститься норми про обов'язок батьків нести додаткові витрати.

Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені статтею 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім та його батьком.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що норми статтей 199, 200, 201 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на навчання не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому має бути скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. В частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат рішення слід залишити без змін.

Відповідно до положень статтей 141, 382 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 слід стягнути витрати, понесені нею на оплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 1762 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 травня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частки від всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчального закладу, а саме з 14 березня 2018 року до 30 червня 2021 року, але не більше, як до досягнення ОСОБА_6 23 років.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1762 грн. (одна тисячу сімсот шістдесят дві гривні) судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_2.

Судді: ______________ ____________ ______________