Справа № 175/2483/17
Провадження № 2/175/1010/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

27 червня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Іщенко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення батьківства та видачу свідоцтва про народження,-

в с т а н о в и в:

В липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства та видачу свідоцтва про народження, в якому просив постановити рішення, яким визнати його, ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Відділ державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області видати йому, ОСОБА_1 Свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про смс-повідомлення (а.с.51), а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Представник третьої особи Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився.

Вислухавши позивача, свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проживав однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з 2011 року до початку листопада 2016 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час фактичних сімейно-шлюбних відносин у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося двоє спільних дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Медичним свідоцтвом про народження №462 виданим КЗ «Міською клінічною лікарнею № 9» від 25 квітня 2012 року (а.с.8), та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим Відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області 23 липня 2015 року, актовий запис №83 (а.с.9).

Внаслідок втрати ОСОБА_2 документів, що встановлюють її особу, в пологовому будинку не вірно вказала своє прізвище як «ОСОБА_2», внаслідок чого КЗ «Міська клінічна лікарня №9» в медичному свідоцтві про народження дитини зазначили прізвище матері як «ОСОБА_2».

29 травня 2015 року ОСОБА_2 отримала повторне свідоцтво про своє народження серії НОМЕР_1 видане Відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області (а.с.7).

Звернувшись до Відділу державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області з заявою щодо проведення державної реєстрації народження дитини жіночої статі, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (медичне свідоцтво №462 від 25.04.2012 року видане «Міською клінічною лікарнею №9» м. Дніпропетровська), ОСОБА_2 отримала відмову, оскільки на посвідчення особи ОСОБА_2 пред'явила паспорт громадянки України на ім'я «ОСОБА_2» а в медичному свідоцтві про народження дитини прізвище матері зазначено «ОСОБА_2», тобто зазначені факти не підтверджують народження дитини саме ОСОБА_2, а жодний документ не доводить перехід прізвища матері дитини з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», що підтверджується листом Відділу державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області (а.с.12).

ОСОБА_2 покинула своїх дітей та виїхала до Росії. ОСОБА_1 сам виховує доньок, матеріально утримує, займається їх розвитком, забезпечує всім необхідним. Діти нормально розвиваються, ростуть у гарній порядній родині де для них є всі умови, але влаштувати дитину ОСОБА_3 в дитячій садочок ОСОБА_1 не має можливості, оскільки в нього відсутнє свідоцтво про народження дитини, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом за захостом своїх та дитини прав.

Діти проживають разом ОСОБА_1, що підтверджується довідкою №369 від 20 червня 2017 року виданою головою Партизанської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.10). В своєму позові ОСОБА_1 підтвердив факт, що в період з 2011 року по листопада 2016 року він перебував в близьких інтимних стосунках з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (матір'ю дитини) та визнає своє батьківство.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Об'єктивно, фактичні обставини справи та їх належна оцінка свідчать про те, що батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1, який в період з 2011 року по листопад 2016 року перебував у фактичних сімейно-шлюбних відносинах з матір'ю дитини з ОСОБА_2. Враховуючи інтереси дитини, а також те, що позов підтримується позивачем, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Отже, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги відповідають інтересам дитини. Оскільки суд вважає доведеним встановлення факту батьківства ОСОБА_1 щодо його дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то відповідно до ст. 134 СК України необхідно видати свідоцтво про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 126, 128, 134 СК України, ст. 12, 13, 76, 130, 141, 263-266 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення батьківства та видачу свідоцтва про народження - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с. Партизанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію даного рішення направити Дніпровському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для реєстрації батьківства та видачі свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Озерянська Ж.М.