АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1322/18 Справа № 201/7073/17 Головуючий у 1 й інстанції - АнтонюкО.А. Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Максюти Ж.І.,
суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,
за участю секретаря - Гречишникової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро
апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про відшкодування шкоди, страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 18 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача 49800 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 29 липня 2015 року було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № LVQVNS-156Е396.
Пунктом 6.1.2 вказаного договору добровільного страхування від нещасних випадків, встановлені розміри виплат за ушкодження, зокрема, за ушкодження кінцівок - від 1% до 100% від страхової суми, за пошкодження м`яких тканин - від 0.2% до 25% від страхової суми.
Позивач вказував, що з 07 жовтня 2015 року по 23 грудня 2015 року та з 08 квітня 2016 року по 10 жовтня 2016 року приймав безпосередньо участь в антитерористичній операції, що відбувається на сході України й 27 червня 2016 року отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення м/тканин задньої поверхні стегна, у зв`язку з чим 30 червня 2016 року йому було здійснено оперативне втручання.
ОСОБА_1 вважає, що страхова компанія безпідставно відмовила йому у виплаті страхового відшкодування, обмежившись сумою у розмірі 200 грн., а тому він змушений звернутись до суду /а.с.3-5/.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок ушкодження здоров`я, 49800 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. /а.с.121-124/.
З таким рішенням не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Заявник апеляційної скарги зазначив, що позивач отримав поранення, перебуваючи у зоні антитерористичної операції, а в силу п.12.2 Договору добровільного страхування від нещасних випадків № LVQVNS-156Е396 від 29 липня 2015 року на цю територію дія договору не поширюється, що повністю виключає можливість здійснення страхової виплати, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні.
Крім того, ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» зазначила, що згідно умов договору страхування виплата відшкодування здійснюється виключно за переліком наслідків травм (пошкоджень), що зазначені у таблиці № 1 Правил страхування та відповідним відсотковим співвідношенням від страхової суми, що і складає розмір страхової виплати, норми ж п. 6.1.2. договору є загальними та встановлюють орієнтовний відсоток від страхової суми з посиланням на Таблицю № 1 де ці відсотки встановлено.

Відтак, розмір відшкодування за кожною травмою є фіксованим, а перелік травм вичерпним та зазначеним у таблиці № 1 Правил страхування. Саме за цим переліком і здійснюється визначення розміру страхового відшкодування, а не за загальними (орієнтовними) нормами пункту 6.1.2., які судом неправомірно застосовані. Фактично, суд стягнув 100% страхової суми, у той же час такий відсоток (фіксований, а не орієнтовний) встановлений пунктом 6.1. договору та передбачає виплату за смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, а не за отримання відповідних травм.

Абзац 2 пункту 6.2. договору страхування передбачає, що не дає підстав для здійснення страхової виплати отримання внаслідок травми саден, припухлостей м`яких тканин та ран до 2 кв. см та глибиною до підшкірної клітковини, а також ушкоджень, що потребують безперервного стаціонарного та/або амбулаторного лікування строком менше 3 днів. Відшкодування ж витрат страхувальника на лікування також не передбачене умовами договору та відповідним видом страхування (Правил), вичерпний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначений у таблиці № 1 додатку № 1 до Правил.

Пункт 3.3. умов договору до договору страхування встановлює обов`язок саме позивача подати відповідні документи, які б підтвердили настання страхового випадку пошкодження та їх наслідків, що передбачені таблицею № 1. В свою чергу, позивачем не надано жодного документу, який би свідчив про настання обставин, передбачених саме цією таблицею /а.с.126-131/.

Позивачем, 29 січня 2018 року, направлено відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду від 01 листопада 2017 року є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не ґрунтується на нормах чинного законодавства та обставинах справи. Вказує, що страхова компанія необґрунтовано не визнає факт настання страхової події, ним були представлені всі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування, відповідач умисно ухиляється від виплати належних йому страхових платежів /а.с.145-148/.
Сторони у судове засідання, будучи належним чином повідомленими, не з`явились /а.с.162,163/, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, а також за відсутності його представника /а.с.148/.
За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв`язку з цим апеляційна скарга підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Інгосстрах» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № LVQVNS-156Е396, строк дії якого складає 12 місяців з 02 серпня 2015 року по 01 серпня 2016 року.
Відповідно до п. 4.1 зазначеного договору, його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи /а.с.10/.
ОСОБА_1 з 07 жовтня 2015 року по 23 грудня 2015 року та з 08 квітня 2016 року по 10 жовтня 2016 року приймав безпосередньо участь в антитерористичній операції, що відбувається на сході України /а.с.6/.
27 червня 2016 року ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин задньої поверхні стегна, що підтверджується довідкою № 4081 Бахмутської центральної районної лікарні, а також випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 941 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону /а.с.7,8/.
У зв`язку з отриманням зазначеного вище поранення, позивачу 30 червня 2016 року було здійснено оперативне втручання, а також останній перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 941 /а.с.7/.
На звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, листом від 05 липня 2016 року страховою компанією було відмовлено у його виплаті. Вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин задньої поверхні стегна кваліфіковане страховою компанією як не страхова подія, оскільки не входить до переліку пошкоджень, зазначених у п. 6.1.2 Договору страхування та Додатку № 1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків /а.с. 11/.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи характер ушкодження позивача, перебування його на стаціонарному лікуванні, оперативне втручання у зв`язку із отриманим пораненням, беручи до уваги розміри виплат за ушкодження здоров`я, передбачені договором добровільного страхування від нещасних випадків № LVQVNS-156Е396 від 29 липня 2015 року, дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 100% від страхової суми, що становить 50000 грн., а оскільки відповідачем було виплачено 200 грн., стягнув з нього на користь позивача 49800 грн. /а.с.121-124/.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Частина 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" передбачає, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п.12.1 Договору добровільного страхування місце дії договору страхування весь світ.

Згідно п. 12.2. зазначеного Договору дія цього Договору не поширюється на території, які офіційно визнані зонами військових дій (збройних конфліктів), місцевості, де офіційно об`явлено надзвичайний стан або загрозу стихійного лиха, які визнано зонами відчуження внаслідок аварії на ЧАЕС /а.с.30/.

Згідно підпункту 7 пункту 4.2. умов страхування до договору страхування не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження та функціональні розлади, стійка втрата застрахованою працездатності, які відбулися в результаті військових дій, громадянських безладь, страйків, терористичних актів, впливу ядерної енергії, іонізуючого випромінювання /а.с.31/.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 2/1010 від 10 жовтня 2016 року, виданої командиром військової частини ОСОБА_2 , з 07 жовтня 2015 року по 23 грудня 2015 року, а також з 08 квітня 2016 року по 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 приймав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Сторонами не заперечується, що вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин задньої поверхні стегна, що призвело до тривалого лікування позивача, відбулися в результаті та у зоні військових дій.

З таких обставин, відповідно до зазначених умов Договору страхування, вказані травматичні ушкодження не є страховим випадком.

На ці умови Договору страхування суд першої інстанції уваги не звернув, не надав жодної оцінки доводам відповідача щодо зазначених обставин, викладених у запереченнях на позовну заяву /а.с.26-28/, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення зі страхової компанії на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування.

Доводами позивача, наведеними у запереченнях на апеляційну скаргу, не спростовані твердження відповідача стосовно того, що поранення позивача не є страховим випадком.

В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладаючи 29 липня 2015 року договір добровільного страхування від нещасних випадків, ОСОБА_1 погодився з його умовами, зокрема п. 12.2 щодо території його дії та умовами страхування, про що поставив свій підпис /а.с.10/, а отже посилання позивача на необґрунтовану відмову ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» у виплаті страхового відшкодування не ґрунтуються на законі та зазначених умовах договору.

Відтак, рішення суду від 01 листопада 2017 року підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Між тим, в силу п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в усіх інстанціях, а тому судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, залишаються за ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах».

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року скасувати і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко