АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3462/18 Справа № 176/993/17 Головуючий у 1 й інстанції - Волчек Н. Ю. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Дніпро 17 липня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» у червні 2017 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.3-5/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 серпня 2009 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов'язання за даним договором. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 05 червня 2017 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у зв'язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.67-68/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які банк посилалася у своїй позовній заяві /а.с.99-103/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 липня 2009 року відповідачем ОСОБА_2 була підписана заява б/н для отримання у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Відповідно до даної заяви позичальнику встановлюється кредитний ліміт у розмірі 250 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% на місяць, тобто 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також 27 липня 2009 року позичальником була підписана довідка про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено розмір відсоткової ставки на місяць у розмірі 2,5%, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним та передбачено відповідальність за неналежне виконання зобов'язань у виді штрафних санкцій за порушення строків повернення заборгованості.

Звертаючись з даними позовними вимогами банк просив стягнути заборгованість з відповідача за договором б/н від 01 серпня 2009 року, проте даного кредитного договору матеріали справи не містять. Крім того, в своєму позові банк зазначив, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 12 600 грн., тоді як в заяві на отримання кредиту зазначений ліміт 250 грн.

Також відповідно до довідки, наданої банком разом з апеляційною скаргою, 01 серпня 2009 року позичальнику було відкрито кредитну картку, з подальшим її перевипуском за кредитним договором б/н, проте дана довідка не містить даних про розмір встановленого кредитного ліміту на картку, дати укладання кредитного договору та будь-яких персональних даних про відповідача окрім прізвища, ім'я та по-батькові /а.с.104/.

Разом з позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» надав розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 01 серпня 2009 року, проте як вже зазначалось даний договір в матеріалах справи відсутній. Між тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що кредитний ліміт позичальнику було встановлено на картку 03 серпня 2009 року, оскільки саме з цієї дати починається розрахунок та в ньому відсутні будь-які відомості щодо банківських операцій з кредитним рахунком за період з 03 серпня 2009 року по 24 травня 2011 року, в день коли вперше були зняті грошові кошти з картки у розмірі 1040 грн.

Між тим, звертаючись з апеляційною скаргою банк надав суду виписку про рух коштів за картками ОСОБА_2, а саме:

- за карткою № НОМЕР_1 починаючи з 24 травня 2011 року;

- за карткою № НОМЕР_2 починаючи з 29 червня 2011 року, тоді як відповідно до наданої довідки картковий рахунок відкритий 01 серпня 2009 року;

- за карткою НОМЕР_3 починаючи з 12 серпня 2011 року;

- за карткою НОМЕР_4 починаючи з 25 грудня 2014 року.

Проте надані банком відомості не містять посилань яка саме з кредитних карток відноситься до спірного кредитного договору.

Таким чином, з наданих позивачем розрахунків заборгованості суд позбавлений можливості визначити заборгованість за кредитним договором.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.12 ЦПК України.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст..76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки єдиний підписаний позичальником документ, що міститься в матеріалах справи, датований 27 липня 2009 року, тоді як банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2009 року. Будь-яких інших документів підписаних власноручно відповідачем та які містять його персональні дані, матеріали справи не містять.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта