Провадження №2-з/200/139/18
У Х В А Л А

07 серпня 2018 р. суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТДВ «Дніпрокомунтранс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказана цивільна справа.

03.08.2018 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони на відчуження переліку майна, що належить відповідачу ТДВ «Дніпрокомунтранс». В обґрунтування заяви посилається на те, що ТДВ «Дніпрокомунтранс» надано до суду довідку від 25.06.2018 року про фінансово-економічний стан підприємства, в якій вони посилаються на те, що з 01.06.2018 року фінансово-економічний стан підприємства значно погіршився, керівництвом вживаються всі заходи запобігання банкрутства підприємства. Доказом цього є рішення від 02.04.2018 року №256 «Про деякі питання щодо вивезення побутових відходів у м. Дніпрі» Дніпровської міської ради, умови якого підприємством не виконуються, внаслідок чого було прийнято рішення про дострокове розірвання з боку Дніпровської міської ради Типових договорів на виконання послуг із збирання та перевезення побутових відходів у м. Дніпрі.

Оскільки позовні вимоги стосуються стягнення компенсації за завдані позивачеві багаторічні моральні страждання, що відповідно висновку судово-психологічної експертизи становить 2 000 000 грн., дане клопотання є, на думку позивача, абсолютно співмірним та адекватним та відповідає меті охорони матеріально-правових інтересів позивача від подальших недобросовісних дій відповідача, для забезпечення позивачеві реальне та ефективне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Тому позивач просить накласти заборону на відчуження обєктів нерухомого майна відповідача та на 41 автомобіль, що належать відповідачеві.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, приходжу до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, в своєму позові позивачі просять стягнути з відповідачів на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 600 000,00 кожному позивачу, 46 550,00 грн. матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. понесених судових витрат. В той же час, позивач у своїй заяві про забезпечення позову просить накласти заборону відчуження на обєкти нерухомого майна(будівлі та споруди), 41 транспортний засіб, який, за інформацією, наданою з Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України від 09.12.2016 року за №31/4-4541, зареєстровано за ТДВ «Дніпрокомунтранс». Також позивач просить накласти заборону на відчуження нерухомого майна, тобто на обєкти нерухомого майна, які знаходяться за адресою м. Дніпро, вул,Байкальська, 7а та Запорізьке шосе, 26, що належать ТДВ «Дніпрокомунтранс».

Вважаю, що вимоги про забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

ТДВ «Дніпрокомунтранс» є діючою юридичною особою, субєктом господарювання та обслуговуючим підприємством з надання послуг населенню з вивезення та захоронення твердих побутових та негабаритних відходів, а отже дане забезпечення позову може перешкоджати господарській діяльності юридичної особи та розпорядженням підприємством власним майном, що призведе до незворотних наслідків для підприємства.

Посилання позивача на те, що рішенням від 02.04.2018 року №256 «Про деякі питання щодо вивезення побутових відходів у м. Дніпрі» Дніпровської міської ради, у звязку із систематичним невиконання ТДВ «Дніпрокомунтранс» умов Типових договорів на виконання послуг із збирання та перевезення побутових відходів у м. Дніпрі, було прийнято рішення про дострокове розірвання послуг із збирання та перевезення побутових відходів у м. Дніпрі із ТДВ «Дніпрокомунтранс», не є підставою для забезпечення позову саме таким шляхом, оскільки ТДВ «Дніпрокомунтранс» не ліквідовано, як юридичну особу, та дане підприємство уповноважене вчиняти дії щодо здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, позивач не довела того, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого позитивного рішення суду, оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи, представник підприємства присутній на кожному судового засіданні, активно приймає участь в судовому процесі та виконує всі на нього покладені обовязки, відповідно положень ЦПК України, що спростовує твердження позивача щодо неможливості виконання можливого позитивного рішення суду.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, 3,4 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Починаючи з початку 2017 року позивачем подано до суду чисельні заяви про забезпечення позову, які є між собою майже ідентичними. Неодноразово ухвалами Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2017 року, 04.12.2017 року, 08.12.2017 року, 04.04.2018 року та 13.04.2018 року позивачеві було відмовлено в задоволенні цих ідентичних заяв про забезпечення позову, але позивач продовжує надавати заяви, в яких зазначає одні і ті ж самі обґрунтування, підстави та майно відповідачів, на яке просить накласти заборону відчуження.

Враховуючи, що встановлено зловживання позивачем своїм процесуальним правом подання безліч заяв про забезпечення позову, які вже раніше були вирішені судом, тому слід дану заяву повернути позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 149, 150, 153, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТДВ «Дніпрокомунтранс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - повернути ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15-и днів з дня її проголошення ухвали, відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва