АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9494/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1482/18Головуючий у 1-й інстанції Шевська О. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Абрамова П.С., Бутенко С.Б.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Шевської О.І. від 14 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення майна,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення майна, в якому просила зобовязати відповідача повернути їй майно, що є предметом усного договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року: холодильник «Норд», кухонний гарнітур з мийкою, витяжку, штори та портьєри, мякі меблі «Одіс».

Позов обґрунтований тим, що між сторонами 27.12.2013 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 36,60 кв. м, загальною площею 60,2 кв. м.

В цей же день сторони уклали усний договір купівлі-продажу, згідно якого позивач за 10000 грн. передала ОСОБА_2 належне їй майно, а саме: холодильник «Норд», кухонний гарнітур з мийкою, витяжку, штори та портьєри, мякі меблі «Одіс», натомість відповідач кошти в сумі 10000 грн. не сплатила, майно не повернула.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 майно, що є предметом усного договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року, а саме холодильник «Норд», кухонний гарнітур та мякі меблі «Одіс».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 121,80 грн. судового збору.

Часткове задоволення позову вмотивоване доведеністю факту укладення усного договору купівлі-продажу майна та його невиконанням відповідачкою, яка згідно положень ч.2 ст. 697 ЦК України як покупець, що прострочив оплату товару має повернути останній продавцю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Зокрема вказує, що правочин, що перевищує 20 прожиткових мінімумів повинен вчинятися в письмовій формі, натоміть оспорюваний договір не вчинявся, предмет договору відповідачу, як строки і порядок оплати невідомі. Крім того у позивача відсутні докази набуття права власності на спірне майно.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому у колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення останньої.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2013 року сторони по справі уклали та нотаріально посвідчили письмовий договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_1.

При цьому, сам нотаріально посвідчений договір не містить застережень щодо розпорядження речами, які знаходились в квартирі станом на час її відчуження.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилалась на те, що після укладення даного договору купівлі-продажу, вони з відповідачем уклали усний договір купівлі-продажу, згідно якого вона як власник передала у власність ОСОБА_2 належне їй майно на суму 10000 грн., яке складалось з холодильника «Норд», кухонного гарнітуру з мийкою, витяжки, штор та портьєр , м'яких меблів «Одіс».

Вважаючи доведеними вказані позивачем обставини, взявши при цьому до уваги покази свідка ОСОБА_4 про передачу завдатку та покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо отримання кредиту на придбання спірного майна, суд зобовязав відповідача повернути позивачу належне їй майно.

Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції, яких він дійшов з порушенням норм процесуального та матеріального права.

За змістом ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, в даному випадку позивачу необхідно було довести факт укладання договору купівлі-продажу, невиконання його умов відповідачем як покупцем та факт прострочки оплати товару, наслідком чого може бути вимога про повернення спірних речей.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Погоджуючись з доведенням факту укладання між сторонами усного договору купівлі-продажу, суд поклав в основу своїх висновків покази свідка ОСОБА_4

Про те, з останніх взагалі не вбачається самого факту укладання між сторонами усного договору купівлі-продажу тих речей, які просить повернути позивач.

Так, вказаний свідок зазначив, що вона була присутня при передачі ОСОБА_2 завдатку власнику квартири ОСОБА_3 в сумі 1500 доларів США. Будь-яких стверджуючих показів про те, де відбувалась передача коштів, за що саме відповідач віддала кошти позивачу, свідок пояснити суду не змогла.

При вказаних обставинах, покази свідка ОСОБА_4 не можна розглядати як належні докази в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки вони фактично не містять інформації щодо предмета доказування факту укладання усного договору купівлі-продажу спірного майна.

Враховуючи, що відповідач категорично заперечує заявлені вимоги, наполягає на тому, що ніякого договору купівлі-продажу вони з позивачем щодо залишившихся в квартирі речей не укладали, вона не є їх покупцем, оскілки сама позивач вирішила залишити свої старі речі з власних міркувань, при цьому останньою не надано жодного належного та допустимого доказу про дійсне укладання усного договору купівлі-продажу спірного майна, позовні вимоги не можуть вважатись доведеними.

Так, відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Підставою для задоволення позову у обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права, суд визначив положення ч.2 ст.697 ЦК України, згідно якої, якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару.

Між тим, наведені норми права стосуються випадків, коли за продавцем продовжує зберігатись право власності на переданий покупцеві товар, про що сторони обовязково повинні зазначати в умовах свого договору.

Проте, позивачем взагалі не доведено ні самого факту укладання усного договору купівлі-продажу, ні його істотних умов, які сторони при цьому узгодили, та відповідно не доведено факту прострочення відповідачем оплати товару, оскільки лише в такому випадку закон надає продавцю право вимагати від покупця його повернення .

На вказані обставини, суд першої інстанції належної уваги не звернув та помилково визнав встановленими обставини, які фактично позивачем залишились не доведеними, що, в свою чергу, є підставою для скасування судового рішення в частині задоволених позивних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2018 року в частині задоволених позовних вимог щодо зобовязання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 майно, що є предметом усного договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року, а саме холодильник «Норд», кухонний гарнітур та мякі меблі «Одіс» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови складено 11 липня 2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1