Постанова

Іменем України

02 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 521/7826/16-ц

провадження № 61-17947св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Одеська митниця Державної фіскальної служби України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року у складі судді: Михайлюка О.А., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2017 року у складі суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Одеська митниця, ДФС) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що в період з 29 січня 2007 року по 29 березня 2016 року позивач працював у відповідача водієм вантажного автомобіля. 29 березня 2016 року позивача звільнено з роботи у зв'язку зі зміною організації виробництва і праці в Одеській митниці, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Посилаючись на те, що звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, зокрема, відповідач не запропонував іншої роботи в митниці, не врахував того, що позивач сумлінно пропрацював водієм митниці 9 років, відсутні докази зміни в організації виробництва та праці, наказ про звільнення підписано не начальником митниці, а тимчасово виконуючим обов'язки начальника митниці, позивач є інвалідом і звільнений з порушенням Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» за ознакою інвалідності, просив поновити його на посаді водія вантажного автомобіля відділу утримання нерухомого майна управління інфраструктури Одеської митниці Державної фіскальної служби України та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 березня 2016 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2017 року, у позові відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що штатним розписом Одеської митниці ДФС на 2016 рік не передбачені посади водіїв в Одеській митниці ДФС. Посада водія вантажного автомобіля відділу утримання нерухомого майна управління інфраструктури Одеської митниці ДФС, яку займав позивач, не пов'язана з виконанням та здійсненням організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, не відноситься до посад державних службовців. ОСОБА_4 ознайомлений з попередженням про наступне звільнення, що підтверджується його власноручним підписом.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити його позовні вимоги. При цьому посилаєтьсяна неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не здійснили належної оцінки доказів та не встановили обставини справи, а саме: факт змін в організації виробництва та праці відповідача не доведено; порушено право позивача щодо переведення на іншу роботу в Одеській митниці; наказ про звільнення підписаний особою, яка не мала повноважень на видачу такого наказу; конкурс було проведено з порушеннями.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2016 року у справі відкрито касаційне провадження.

У березні 2017 року надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких відповідач просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що посада водія вантажного автомобіля відділу утримання нерухомого майна управління інфраструктури Одеської митниці ДФС, яку займав позивач, не пов'язана з виконанням та здійсненням організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, не відноситься до посад державних службовців. ОСОБА_4 ознайомлений з попередженням про наступне звільнення, що підтверджується його власноручним підписом. Штатним розписом Одеської митниці ДФС на 2016 рік не передбачені посади водіїв в Одеській митниці ДФС. Рішення судів є законними.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що з 29 січня 2007 року позивач працював водієм вантажного автомобіля в Одеській митниці Державної фіскальної служби України та в органах митної служби, правонаступником яких вона є.

14 січня 2016 року Головою Державної фіскальної служби України затверджений штатний розпис Одеської митниці ДФС на 2016 рік, відповідно до якого не передбачені посади водіїв в Одеській митниці ДФС.

26 січня 2016 року начальником Одеської митниці ДФС підписано попередження про наступне звільнення позивача.

29 січня 2016 року ОСОБА_4 ознайомлений з попередженням про наступне звільнення, що підтверджується його власноручним підписом.

Наказом Одеської митниці ДФС від 24 березня 2016 року № 281-о ОСОБА_4 звільнено з посади водія вантажного автомобіля відділу утримання нерухомого майна управління інфраструктури Одеської митниці ДФС у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Суди встановили, що станом на дату ознайомлення ОСОБА_4 з попередженням про наступне звільнення 29 січня 2016 року, в Одеській митниці ДФС відбувалось проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців відповідно до наказу Одеської митниці ДФС від 15 січня 2016 № 16 «Про порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад, віднесених до номенклатури посад начальника Одеської митниці ДФС». Серед поданих до відділу по роботі з персоналом Одеської митниці ДФС документів на участь у конкурсі, відсутні такі, які б засвідчували участь у ньому ОСОБА_4

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Встановивши, що позивача звільнено з посади водія, яка не передбачена штатним розкладом на 2016 рік, у штатному розкладі на 2016 рік передбачені лише посади державних службовців, які особа може зайняти тільки за результатами конкурсу, положення закону, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель