АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 676/781/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1017/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю : сторін та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/781/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року у складі судді Бондара О.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи без самостійних вимог: Кам'янець-Подільська центральна районна лікарня, виконавчий комітет Кам'янець-Подільської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та вселення в квартиру.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та вселення в квартиру, в обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 20 червня 2002 року № 1098 йому та членам його сім'ї, в складі чотирьох чоловік, 9 вересня 2002 року видано ордер серії КП 004344 на право зайняття жилого приміщення площею 10,9 кв.м., що складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, позивач посилався, що при звільненні суміжної кімнати площею 10,2 кв.м. з метою поліпшення житлових умов, відповідно до рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 12 лютого 2009 року № 209, йому та членам його сім'ї 18 лютого 2009 року видано ордер на право зайняття жилого приміщення площею 21,1 кв.м. , що складається з двох кімнат за цією ж адресою. Проте, в вересні 2013 року ОСОБА_4 самовільно без будь-яких правовстановлюючих документів зайняла надану йому житлову площу.

Крім того, є рішення суду, яке набрало законної сили про виселення ОСОБА_4, але воно на даний час не виконано.

Тому, позивач просив виселити ОСОБА_6, 1954 року народження, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 з кімнати площею 10,2 кв.м. квартири АДРЕСА_1 та вселити його у кімнату площею 10,2 кв.м. квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року позов задоволено, виселено ОСОБА_6, малолітніх: ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1, вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бондар О.О. Провадження № 22-ц/792/1017/18

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 44

Кам'янця - Подільського. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

ОСОБА_4 не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт, вказує, що позивач в ході розгляду справи давав пояснення, про те що він після отримання ордера в 2009 році у кімнату площею10,2 кв.м. протягом 30 днів не вселявся, оскільки дана кімната не була вільною. Тому, апелянт вважає, що враховуючи норми чинного законодавства, ордер на вселення позивача у спірну кімнату втратив чинність, тому він втратив право на вселення у дану кімнату. Також апелянт, вказує, що вона разом з дітьми проживає в квартирі АДРЕСА_2, вселення в цю квартиру відбулося на підставі ордера № 007519 від 30 липня 1984 року, виданого її матері ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Кам'янець-Подільської міської ради від 26 липня 1984 року № 226. На думку апелянта, позивачем взагалі не надано доказів про те що вона самовільно зайняла спільне приміщення, хоча він сам не мав права на вселення в спірну кімнату, оскільки крім ордера в нього не було ніяких документів. Також судом не прийнято до уваги, що вона проживає в квартирі № 4, а судовим рішенням її виселено з квартири № 1. Крім того, висновок суду, що їй після смерті брата належить житловий будинок по АДРЕСА_3 не відповідає дійсності, спадщину після смерті брата вона не приймала.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 просила, скасувати рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається, що рішення суду є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи, відповідачі незаконно зайняли спірну квартиру. ОСОБА_4 разом з членами своєї сім'ї забезпечені житловою площею, оскільки ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого брата житловий будинок АДРЕСА_3, крім того ОСОБА_6 звільнила раніше отримане житло в будинку по АДРЕСА_1, оскільки отримала для проживання квартиру АДРЕСА_4. ОСОБА_5 зазначає, що згідно акту обстеження умов проживання неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що вони проживають в наданій йому квартирі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 20 червня 2002 року № 1098 ОСОБА_5 та його сім'ї, яка складалася із чотирьох чоловік, 09 вересня 2002 року видано ордер серії КП 004344 на право зайняття жилого приміщення площею 10,9 кв. м, що складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_1.

При звільненні суміжної кімнати площею 10,2 кв. м, з метою поліпшення житлових умов ОСОБА_5, відповідно до рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 12 лютого 2009 року № 209, йому та його сім'ї із чотирьох осіб 18 лютого 2009 року видано ордер серії КП 002153 на право зайняття жилого приміщення площею 21,1 кв.м, що складається з двох кімнат за адресою: АДРЕСА_1.

Будинок, який розташований по АДРЕСА_1, знаходиться на балансі Кам'янець-Подільської центральної районної лікарні.

Відповідач ОСОБА_6 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було надано квартиру АДРЕСА_5.

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 та її дітей : ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстровано з 19 лютого 2008 року в житловому будинку по АДРЕСА_3.

При цьому ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого брата ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, та 21 жовтня 2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину, згідно якого є власником спадкового майна у вигляді житловому будинку по АДРЕСА_3.

В вересні 2013 року ОСОБА_4 зі своїми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 та своєю мамою ОСОБА_6 самоправно зайняли кімнати площею 10,2 кв. м. квартири АДРЕСА_1, ордер на проживання в якій отримав позивач.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року, яке залишено без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2014 року, ОСОБА_4 виселено кімнати площею 10,2 кв. м. квартири АДРЕСА_1.

При цьому судами встановлено, що ОСОБА_4 самовільно без будь-яких правовстановлюючих документів зайняла дане житлове приміщення і виселена з нього на підставі ст. 116 Житлового кодексу України.

Однак як встановлено судом та вбачається з відповідних актів в кімнаті площею 10,2 кв. м. квартири АДРЕСА_1 без будь-яких правовстановлюючих документів продовжують проживати ОСОБА_6 та діти ОСОБА_4: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7

Дані обставини підтверджуються рішеннями судів, актами обстеження житлово-побутових умов, спадковою справою та іншими письмовими доказами.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

У відповідності до ст. 116 Житлового кодексу осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна; місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 рішенням суду була виселена з квартири АДРЕСА_1, зареєстрована в житловому будинку по АДРЕСА_3, де разом з нею зареєстровано і місце проживання її дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7

Таким чином, право ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користування спірною квартирою є похідним від права їх матері ОСОБА_4, з якою вони проживають Таке право у ОСОБА_4 відсутнє, вона виселена зі спірної квартири, а тому підлягають виселенню з даної квартири і її діти.

При цьому суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 володіє на праві власності житловим будинком по АДРЕСА_3, право на користування яким мають і її діти, вони забезпечені житлом, а тому житлові права неповнолітніх дітей, передбачені чинним законодавством, ніяким чином не порушуються.

Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, врахувавши вимоги чинного законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_6 та діти ОСОБА_4: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 без будь-яких правовстановлюючих документів самовільно зайняли кімнату площею 10,2 кв. м. квартири АДРЕСА_1, продовжують в ній, а тому на підставі ст. 116 Житлового кодексу підлягають виселенню з даного житлового приміщення без надання їм іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги, що позивач в ході розгляду справи давав пояснення, про те що він після отримання ордера в 2009 році у кімнату площею10,2 кв.м. протягом 30 днів не вселявся, оскільки дана кімната не була вільною, а тому ордер на вселення позивача у спірну кімнату втратив чинність, тому він втратив право на вселення у дану кімнату, позивачем взагалі не надано доказів про те що вона самовільно зайняла спільне приміщення, хоча він сам не мав права на вселення в спірну кімнату, вона разом з дітьми проживає в квартирі АДРЕСА_2, вселення в цю квартиру відбулося на підставі ордера, а судовим рішенням її виселено з квартири слід відхилити.

Такі доводи апелянта спростовуються матеріалами справи та рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року, яке залишено без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2014 року, яким ОСОБА_4 виселено кімнати площею 10,2 кв. м. квартири АДРЕСА_1.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року, яке залишено без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2014 року, встановлено, що позивач на відповідній правовій підставі має право на користування кімнатою площею 10,2 кв. м. квартири АДРЕСА_1 та проживання в ній, ОСОБА_4 самовільно без будь-яких правовстановлюючих документів зайняла це приміщення.

Такими чином з врахуванням, встановлених рішенням суду у іншій цивільній справі обставин, вищевказані доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги.

Також безпідставним є твердження апелянта, що висновок суду, що їй після смерті брата належить житловий будинок по АДРЕСА_3 не відповідає дійсності, а спадщину після смерті брата вона не приймала.

Як вбачається з копії спадкової справи ОСОБА_4 4 липня 2008 року звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті брата - ОСОБА_10, на час смерті проживала разом з братом, на підставі її заяви було заведено спадкову справу та 21 жовтня 2008 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину, згідно якого є власником спадкового майна у вигляді житловому будинку по АДРЕСА_3.

Не ставлять під сумнів висновки суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів скарги та заявлених вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2018 року.

Судді (підпис) А.М. Костенко

(підпис) Р.С. Гринчук

(підпис) Л.М. Грох

Згідно з оригіналом А.М. Костенко