Справа № 489/1890/17
Номер провадження 2/489/177/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

представник позивача ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 Є,А., яким просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 6 867 грн. 25 коп., та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Вказувала, що 19.12.2015 року за її участю та автомобіля, під керуванням відповідача, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої з вини останнього позивач отримала легкі тілесні ушкодження, через що в подальшому проходила курс лікування. Також вказувала на те, що через ДТП їй було завдано моральну шкоду, яка полягала в душевних та моральних стражданнях в звязку з подіями, які стались.

Згідно наданого відзиву відповідач позовні вимоги не визнавав та просив в їх задоволенні відмовити через те, що спричинення матеріальної шкоди у заявленому позивачем розмірі не доведено, оскільки позивач надає докази лікування не тільки пошкоджень, спричинених внаслідок ДТП, але й інших захворювань, частина шкоди взагалі не підтверджена жодними належними доказами. До того ж зазначав, що позивач мав би звернутись до страховика відповідача за виплатою страхового відшкодування.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали.

Представник відповідача не визнав вимоги, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві.

Дослідивши надані докази , вислухавши учасників справи, судом встановлено такі факти та обставини.

19.12.2015 р. в м. Миколаєві по вул. НІкольській на перехресті з вул. Потьомкінською, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом SMART CITY, реєстраційний номер НОМЕР_1, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні перешкоди в русі у вигляді пішохода не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_5

Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2016 р. по справі № 3/489/650/16 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим під час дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження .

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних Справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що «… питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір ( у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка».

Згідно п.11 Постанови « … за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові…».

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріальна шкода завдана здоровю позивача внаслідок ДТП підлягає стягненню з відповідача, оскільки саме з її вини сталась ДТП.

Доводи відповідача щодо необхідності звернення позивача до його страховика за виплатою страхового відшкодування не можуть бути прийняті до уваги, оскільки законодавець надав позивачеві право вибору особи (страховик або винна особа) при отриманні компенсації матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Згідно Повідомлення Міської лікарні швидкої медичної допомоги від 19.12.2015 р. позивача було обстежено в приймальному відділенні лікарні та в результаті обстеження було встановлено, що у позивача струс головного мозку, забій шийного відділу хребта.

Також лікарем МЛШМД позивачу було рекомендовано лікування в лікарні за місцем проживання.

Згідно Листків непрацездатності вбачається, що позивач двічі проходила курс лікування: з 21.12.2015 року по 11.01.2016 року Міській лікарні №46 Адмірала Макарова, та з 12.01.2016 року по 16.01.2016 року в Миколаївській обласній інфекційній лікарні.

Позивач вказує, що нею було витрачено на лікування 6 867 грн. 25 коп., однак з наданих позивачем квитанцій вбачається, що нею були витрачені кошти на лікування в розмірі 5 207 грн. 25 коп.

Доказів на підтвердження понесених витрат в розмірі 1 660 грн. 00 коп. позивачем суду не надано, через що матеріальна шкода в цій частині не може бути стягнута.

При цьому, слід враховувати, що кошти в розмірі 823 грн. 79 коп., витрачені позивачем на лікування у період з 12.01.2016 року по 16.01.2016 року, не можуть бути віднесені до матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, оскільки в цей період позивач проходила лікування через захворювання гастроентеритом, в той час як при ДТП лікар діагностував струс головного мозку, забій шийного відділу хребта. Отже відсутні докази зв'язку однієї хвороби з іншою.

Таким чином, матеріальна шкода на користь позивача підлягає стягненню лише в частині підтверджених понесених витрат на лікування захворювання, отриманого внаслідок ДТП, а саме в розмірі 4 383 грн. 46 коп.

Разом з тим зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди, яку вона оцінює в 20 000 грн. 00 коп., оскільки внаслідок завданого їй пошкодження здоровя позивач зазнала моральної шкоди, яка полягала у переживаннях через отримані травми, та тяжке і дороге лікування, душевних стражданнях від перенесеного болю, вимушеного перебування у лікарні під час тривалих родинних свят.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5 000 грн. 00 коп. , що є достатнім розміром компенсації моральної шкоди, на думку суду.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 280 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду в розмірі - 4 383 грн. 46 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000 грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави, в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір в розмірі 1 280 грн. 00 коп.

Позивач ОСОБА_1, 31.1.01970 р.н., адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.07.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова