АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2833/18 Справа № 192/1919/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

07 листопада 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2006 року ОСОБА_2, відповідно до укладеного договору б/н, отримав кредит у розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності до умов договору він свої зобовязання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, визначеному договором, а відповідач свої зобовязання не виконав належним чином, у звязку з чим станом на 31 липня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 61918,51 грн., з яких 5954,83 грн. - заборгованість за кредитом, 49247,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3291,13 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також нараховані штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 2924,69 грн. (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2006 року №б/н, станом на 31.07.2017 року, в загальному розмірі 61918,51 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного заочного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 101).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

На підтвердження позовних вимог банком надано копію заяви про укладення між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 23 червня 2006 року кредитного договору про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2500,00 грн. зі строком дії картки - 36 місяців та сплатою 3% на місяць (а.с. 9).

Згідно змісту вказаної вище заявки від 23 червня 2006 року, ОСОБА_2 24.06.2006 рок було відкрито рахунок та видано картку №465514 (а.с.9 зворот).

Відповідно до позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на укладення з відповідачем кредитного договору від №б/н від 26.06.2006 року на суму 6000,00 грн. та просить стягнути заборгованість за вказаним договором, станом на 31.07.2017 року, в загальному розмірі 61918,51 грн. (а.с. 3-4).

Також позивачем представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.06.2006 року, відповідно до якого станом на 31.07.2017 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитом в сумі 5954,83 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 49247,86 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3291,13 грн., а також нараховані штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 2924,69 грн. (процентна складова), що загалом складає 61918,51 грн. (а.с. 5-8).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року (ч. 2 статті 78 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року), обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; враховуючи, що ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представлено доказів укладення з ОСОБА_2 у простій письмовій формі кредитного договору №б/н від 26.06.2006 року, - колегія дійшла висновку про безпідставність і недоведеність позову та необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості, станом на 31.07.2017 року (а.с. 5-8), стосується кредитного договору від 26.06.2006 року; довідка про видачу кредитних карток ОСОБА_2 містить інформацію про відкриття першої картки 24.06.2006 року (а.с. 40); довідка про зміну умов кредитування (а.с. 43) містить дані про старт карткового рахунку 24.06.2006 року.

До апеляційної скарги додана виписка по рахунку 4149****5514 за період з 01.01.1999 року по 16.01.2018 року; перша за часом операція 28 липня 2006 року. Отже, дана виписка не містить інформації про те, що вона стосується кредитного договору від 26 червня 2006 року (а.с. 44-55).

Доводи апеляційної скарги про те, що в позовній заяві допущено описку щодо дати укладення кредитного договору не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки під час перебування справи на розгляді в місцевому суді позивачем не було заявлено про наявність відповідної описки в позовній заяві, описка не була виправлена, позовна заява про уточнення позовних вимог не подавалась. Викладене стверджується письмовими матеріалами справи, зокрема, змістом апеляційної скарги, протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Виходячи із зазначеного вище, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв»язку з його недоведеністю.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача з інших підстав, за іншим обгрунтуванням (із зазначенням у позовній заяві правильних реквізитів відповідного кредитного договору).

Разом з тим, пунктом 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом п. 7 ч. 3 вказаної вище статті порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За змістом п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 05.01.2018 року, що оформлена секретарем судового засідання (а.с.31), та вступної частини оскаржуваного рішення, справа розглянута місцевим судом в порядку глави 10 розділу 3 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2018 року.

В матеріалах справи відсутній письмовий процесуальний документ (ухвала) щодо вирішення питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.277 ЦПК України) із зазначенням підстав для розгляду справи в такому провадженні (ст.274 ЦПК України).

В оскарженому судовому рішенні від 05 січня 2018 року обґрунтування розгляду справи в порядку спрощеного провадження також відсутнє.

Матеріали справи не містять письмових доказів повідомлення учасників процесу про розгляд даної справи місцевим судом в порядку спрощеного провадження та, зокрема, про особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст.278 ЦПК України.

Більше того, згідно ухвали місцевого суду від 27 листопада 2017 року про відкриття провадження у справі, яка постановлена за нормами ЦПК України в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, дана справа була призначена до розгляду у позовному провадженні, з викликом учасників справи.

Виходячи з викладеного, встановивши, що судом першої інстанції було розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження, яка була призначена за правилами позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, що свідчить про суттєве порушення норм цивільного процесуального права, - колегія вважає за необхідне скасувати заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2018 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наведених вище підстав.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді