справа № 361/7145/17
провадження № 4-с/361/21/18
У Х В А Л А

20 липня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії,

установив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, яку обґрунтовувала тим, що 20 червня 2017 року державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 було винесено постанову №54161149 про відкриття виконавчого провадження щодо примусово стягнення з неї судового збору за виконавчим листом №2/361/2575/16, виданого 26.04.2017 р., якої заявниця не отримувала для ознайомлення та можливості її добровільного виконання.

З постановою №54161149 про відкриття виконавчого провадження вона ознайомилася 15 листопада 2017 року.

У постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець має зазначити про можливість боржнику самостійно виконати рішення суду. Копії постанови надсилаються сторонам виконавчого провадження, тобто, стягувачу та боржнику, а також до суду, що виніс рішення, за яким видано виконавчий документ, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Проте, всупереч свого права на можливість самостійно виконати рішення та службового обовязку державного виконавця, заявниця не отримала постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї судового збору з пропозицією добровільно виконати рішення суду.

Також зазначала, що оформлення отриманої постанови не відповідає вимогам ст. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом 02.04.2012 № 512/5 Міністерства юстиції України.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо видання та оформлення постанови №54161149 від 20.06.2017 р. про примусове стягнення з неї судового збору, скасувати постанову №54161149 від 20.06.2017 р. державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження щодо примусово стягнення з ОСОБА_1 судового збору за виконавчим листом №2/361/2575/16, виданого 26.04.2017 р., зобовязати державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 усунути порушення шляхом поновлення її порушеного права на можливість добровільного виконання законного та аргументованого судового рішення, яке набрало законної сили, зобовязати державного виконавця направити копію виконавчого листа №2/361/2575/16 від 26.04.2017 р.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

В судове засідання державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки до суду не повідомила.

Судом встановлено, що 20 червня 2017 року державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 було винесено постанову №54161149 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2/361/2575/16, виданого 26.04.2017 р. Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави (стягувач Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області) судового збору в розмірі 1515,80 грн. (а.с.3).

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За змістом статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 448, 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За правилами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішення, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Верховною Радою України 21.12.2016 р. прийнято Закон України «Про Вищу раду правосуддя», який набрав чинності 05.01.2017 р.

Абзацом «в» підпункту 35 пункту 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого закону внесено зміни до частини четвертої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Для ефективного виконання рішень судів про стягнення судового збору, про накладення штрафу у яких стягувач ДСА України, Міністерство юстиції України, Державна казначейська служба України та ДСА України дійшли згоди про те, що оригінали виконавчих документів про стягнення судового збору з державного органу направляються судами до ДСА України, як стягувачу, для подальшого предявлення для виконання до органів Державної казначейської служби України. У свою чергу, оригінали виконавчих документів про стягнення судового збору з фізичних та юридичних осіб предявляються судами для виконання до відповідних органів державної виконавчої служби у строки, встановлені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як вбачається з частини першої статті 24 Закону, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення па території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувану.

Пунктом 3 частини першої статті 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Враховуючи викладене, у разі надходження до державного виконавця виконавчих документів про стягнення судового збору на користь держави, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) саме від суду, це не може бути підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, яка є чинною з 05 жовтня 2016 року, не передбачено строк для самостійного виконання рішення до 7 днів з моменту винесення постанови. Є лише вказівка, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, постанова про відкриття виконавчого провадження, як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: - назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; - найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; - назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: - прийнятого виконавцем рішення; - строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Дослідивши постанову про відкриття виконавчого провадження №54161149 від 20.06.2017 р., суд вважає її законною та такою, що винесена відповідно до норм чинного законодавства

Таким чином, наведені в скарзі доводи є безпідставними, а вимоги необґрунтованими, тому суд приходить до правильного висновку про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі.

Керуючись статтями 260, 447-453 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С.Сердинський