Головуючий суду 1 інстанції -Юзефович І.О.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 428/2326/17
Провадження № 22ц/782/1014/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Справа № 22ц-1014/17

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Гаврилюка В.К., Коновалової В.А.

за участю секретаря Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2017 року, ухвалене суддею Юзефовичем І.О. 07.12.2017 року у м. Сєвєродонецьку, дата складення повного тексту рішення -07.12.2017 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що до 21.11.2013 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають дочку, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка, після розірвання шлюбу сторін, за домовленістю останніх, залишилась проживати разом з позивачем та позивач жодного разу не заперечувала у разі виникнення бажання у відповідача поспілкуватися з дитиною. У червні 2014 року у зв'язку із початком проведення бойових дій на території Луганської області позивач виїхала разом із дочкою до с.Світле, Херсонської області, куди у середині серпня 2014 р. приїхав і відповідач, який перебував там до кінця вересня 2014 р. Приблизно 23 - 24.09.2014року позивач вимушена була повернутися до м.Луганська для догляду за тяжко хворим дідусем. За домовленістю з відповідачем, на термін змушеної відсутності позивача, їх дочка, для забезпечення безпеки її життя та здоров'я, поїхала з батьком до м.Рубіжне, де мешкали родичі відповідача, при цьому позивач не втрачала зв'язку з дитиною, поверталась до м.Рубіжного і дочка проживала разом з нею у орендованій квартирі. У серпні 2015 р. позивач остаточно переїхала мешкати до м. Рубіжне, де зареєструвалась як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та району проведення АТО і звернулась до відповідача з питання повернення дочки ОСОБА_8, однак відповідач почав уникати зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідав, а потім взагалі змінив номер мобільного телефону та місце проживання дочки, чим не надавав можливості позивачу навіть побачитися із дочкою та вимусив позивача особисто займатися розшуком дочки та звертатися із заявами з цього питання до правоохоронних органів. 04.09.2015 року позивачу ОСОБА_9 стало відомо про наявність рішення Троїцького районного суду Луганської області від 29.05.2015 р., яким визначено місце проживання дочки ОСОБА_8 разом з її батьком - відповідачем у справі. 09.12.2015 року Апеляційним судом Луганської області було скасовано вищевказане судове рішення. У середині жовтня 2015 р. позивачу стало відомо про зміну відповідачем свого місця проживання у м.Рубіжному на м.Сєвєродонецьк, куди відповідач переїхав разом з їх дочкою. На її звернення, 20.11.2015 року органом опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, рішенням №578 від 24.11.2015 р. визначено спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_8, але відповідач ігнорує зазначене рішення в повному обсязі, навіть щодо зустрічей з його участю та продовжує перешкоджати спілкуванню позивача з дочкою та приймати участь у її вихованні, виховує в дочці ненависть до рідної матері. Починаючи з середини серпня 2015 року усі спроби врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач штучно створює такі обставини, за якими позивач навіть не має можливості побачити дочку, спілкуватися з нею. Всю інформацію щодо стану здоров'я дочки позивач дізнавалась з офіційних запитів до медичних закладів і тільки у судовому засіданні позивач дізналася до якої школи йде її дочка, та коли вона приїжджає до школи відповідач та його мати всіляко перешкоджають спілкуванню з дитиною, ховають дитину за спину, висловлюючись негативно в адресу позивача в присутності дитини, постійно намагаючись принизити позивача та як скоріше віддалити дочку від матері. Відповідачем складено список осіб, які мають доступ до дочки позивача, але останньої в цьому списку не має. Позивач також зазначає, що вона переїхала до м.Рубіжне тільки з метою, щоб постійно проживати разом з донькою, мати можливість вільно її виховувати, вирішувати будь-які питання, пов'язані з її розвитком як моральним так і духовним, підвищувати її свідомість щодо навколишнього світу, забезпечувати її всім необхідним та виховувати ОСОБА_7 в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї і родини. Але батьком дитини та його матір'ю йде вплив на доньку щодо негативного ставлення до своєї рідної матері.

Позивач просила суд зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у вільному спілкуванні позивача з донькою та участі у її вихованні; встановити дні для зустрічей позивача з донькою без участі батька дитини або інших родичів зі сторони батька дитини, а саме: з 10-00 год. неділі по вівторок включно, у середу позивач відводить дитину до школи, а відповідач забирає її до суботи включно, не порушуючи режиму для дитини та відвідування позашкільних закладів; щороку у період літніх канікул: червень з 01 по 15 число включно, липень з 17 по останнє число включно, серпень з 01 по 15 число включно ОСОБА_7 проводить разом з матір'ю, ОСОБА_6, а також першу половину зимових канікул, починаючи з першого дня, другу половину весняних канікул та першу половину осінніх канікул ОСОБА_7 проводить разом з матір'ю ОСОБА_6; перші три зустрічі позивача з донькою провести у присутності батька ОСОБА_3 та психолога Сєвєродонецького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, для налагодження емоційного контакту; стягнути з відповідача на користь позивача здійснені нею судові витрати по справі.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено способи участі ОСОБА_6 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: призначено час для спілкування та виховання дитини, щотижня, з 10-00 год. неділі по вівторок включно, у середу ОСОБА_6 відводить дитину до школи, а ОСОБА_3 забирає її до суботи включно, не порушуючи режиму для дитини та відвідування позашкільних закладів; щороку у період літніх канікул: червень з 01 по 15 число включно, липень з 17 по останнє число включно, серпень з 01 по 15 число включно ОСОБА_7 проводить разом з матір'ю ОСОБА_6, першу половину зимових канікул, починаючи з першого дня, другу половину весняних канікул та першу половину осінніх канікул ОСОБА_7 проводить разом з матір'ю ОСОБА_6

Перші три зустрічі ОСОБА_6 з донькою ОСОБА_7 необхідно провести у присутності батька ОСОБА_3 та психолога Сєвєродонецького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, для налагодження емоційного контакту.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність, необгрунтованість та невідповідність рішення насамперед інтересам дитини, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 таким чином: призначити час для спілкування та виховання дитини щотижня, у суботу та неділю, у присутності батька дитини до налагодження позитивних емоційних взаємовідносин між дитиною та матір'ю, в інші дні і часи - за попередньою домовленістю з батьком, не порушуючи режиму дня дитини. Відмовити ОСОБА_6 у стягненні з відповідача судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для непогодження з рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 24.11.2015 року №578, яким визначено способи спілкування ОСОБА_6 у вихованні дочки, на підставі глибокого та всебічного вивчення профільними спеціалистами із залученням професійних психологів, проблем взаємовідносин між батьками та дитиною, а саме: спілкування та виховання дитини щотижня, у субботу та неділю, у присутності батька дитини до налагодження позитивних емоційних взаємовідносин між дитиною та матір'ю, в інші дні і часи за попередньою домовленістю з батьком, не порушуючи режиму дня дитини, яке підтримано й представником Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради. У ОСОБА_6 та ОСОБА_7 категорично відсутній емоційний контакт, який до теперішнього часу жодним чином не налагоджено, у тому числі й через поведінку позивача. Позивач та її донька зовсім чужі один одному люди, а передавати дитину чужій людині без залучення у спілкуванні між ними близьких дитині людей може негативно вплинути на психологічний стан дитини. Тому слід вважати недоцільним перебування дитини з позивачем з 10-00 години неділі по вівторок включно, що не є виправданим для подалання відстані між містами та з урахуванням необхідності дотримування розпорядку дня дитини і підготовки до сну о 21-й годині та наступного ранку відвідування школи у 8-й годині. Суд суто формально вирішив питання та навмисно підмінив поняття та фактично визначив не спосіб спілкування матері з дитиною, а визначив нове місце проживання дитини, що повинно бути предметом спору у іншому судовому процесі. Також скаржник вважає, що за цим спором сторонни повинні нести рівні витрати по сплаті судового збору, через необ'єктивне оскаржуване рішення відповідач повинен був подати апеляційну скаргу, також сплативши судовий збір, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача судових витрат є безпідставним.

На зазначену апеляційну скаргу відповідачем надані заперечення, які колегія суддів оцінює як відзив, з якого вбачається, що позивач вважає, що рішення суд першої інстанції ухвалив при повному та належному дослідженні обставин справи із наданням належної правової оцінки, базованої на нормах цивільного та цивільно-процесуального законодавства України.

Відзив ОСОБА_6 мотивовано тим, що Северодонецьким судом було взято обидва висновки органів опіки та піклування Рубіжанської та Сєвєродонецької міських рад, які були залучені для вирішення питання по цивільній справі, що підтверджують наявність житлово-побутових умов обох сторін по справі, згідно яких у матері дитини теж створені усі умови для утримання та виховання дитини, негативної інформації стосовно матері дитини не надходило, жорстокого поводження чи протиправних дій по відношенню до дитини позивач не вчиняла, а «…батько дитини, ОСОБА_3, який перешкоджає спілкуванню дочці ОСОБА_8 з її матір'ю ОСОБА_6, порушує права та інтереси малолітньої дитини». У матеріалах справи не містится жодного доказу, яким би було доведено жорстоке поводження матері з донькою, або небажання виховувати її. Батько дитини скориставшись довірою ОСОБА_6 та домовленістю між ними відносно тимчасового перебування доньки з ним у той період, коли ОСОБА_6 необхідно було періодично повертатися до м.Луганська та бойовими діями, що відбувалися на території Луганської області, відібрав дочку весь час налаштовуючи її проти своєї рідної матері, а саме це і призводить до патологічних змін, які в майбутньому видалити буде дуже важко, навмисно робить донці заміну її рідної матері зовсім чужими для неї людьми і використовує доньку як засіб помсти, безпідставно зазначаючи про те, що ОСОБА_6 та її донька чужі один одному люди. Це лише бажання батька дитини зробити боляче позивачу, а дитину він використовує як інструмент для помсти. Не можна брати до уваги доводи скаржника про те, що рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 24.11.2015 року №578 було винесено на підставі глибокого та всебічного вивчення профільними спеціалистами із залученням професійних психологів, оскільки відповідачем не надано жодного документу, який би підтверджував рівень акредитації установи та кваліфікацію психолога, який проводив роботу з дитиною, чи має він право проводити дослідження емоційно-психологічного стану дитини та надавати такі висновки до суду, як само проводилось це дослідження, чому не було вивчено ставлення доньки до обох батьків. Після того, як донька 09.12.2015 року пробула з позивачем три години, вона почала проситися поїхати з матір'ю і не хотіла їхати з батьком, що ОСОБА_3 не сподобалось і позивач, щоб не травмувати дочку, умовила її поїхати з батьком, після чого останній став переховувати дочку і повністю обірвав спілкування з дочкою навіть у телефонному режимі. Батько виховує в донці ненависть до рідної матері. Конфліктна ситуація в родині, негативне сприйняття матері батьком дитини, викликає емоційне напруження у дитини вже протягом 2-х років та не може не позначитися на здоров'ї та психічному стані дитини, яка і так перенесла психологічну травму, пов'язану з бойовими діями, з переміщенням, з втратою будинку, частини родини, а головне - спілкування з матір'ю. В матеріалах справи містяться докази того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дочкою, про що свідчать звернення позивача до компетентних органів, акти відвідування місць його проживання, де позивач ніколи не бачила відповідача. Відповідач відмовляється надати можливість позивачу зустрітися з дочкою для налагодження штучно створеної втрати емоційного контакту та відмовляється від допомоги спеціалистів, аргументуючи це тим, що він подав апеляцію на рішення від 07.12.2017 року. Доводи скаржника щодо проживання сторін в різних містах, з урахуванням судової практики з цього питання, є безпідставними. Та обставина, що донька відвідує школу та позашкільні заклади не є підставою для того, щоб малолітня дитина була позбавлена материнської любові та турботи, це повністю суперечить інтересам малолітньої дитини та наносить шкоду її гармонійному розвитку та сприйняттю реальності в цілому. Батько дитини є військовою людиною, яка постійно знаходиться при виконанні службових обов'язків, часто знаходиться у службових відрядженнях, що підтверджується матеріалами справи і не відомо, хто тоді займається вихованням дочки. За час судових тяжб ОСОБА_3 був у шлюбі та вже розлучився. Вихованням дочки позивача займались чужа тітка, бабуся, але тільки не мати. Позивач звернулась до суду з метою відстоювання прав своєї доньки та прав на своє материнство, сподіваючись вирішити данний спір у судовому порядку, тому що іншого виходу з ситуації, що склалася, після безплідних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, звернень до компетентних органів, взаємних поступок з метою недопущення страждань і негативного впливу на дитину, вже не має.

Третя особа- орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, яку було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду від останньої не надійшло. Справу розглянуто без участі третьої особи на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника та його представника, а також пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якої зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 21.11.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 24.11.2015 р. №578, визначено способи участі ОСОБА_6 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: призначено час для спілкування та виховання дитини щотижня, у суботу та неділю, у присутності батька дитини до налагодження позитивних емоційних відносин між дитиною та матір'ю та в інші дні і часи за попередньою домовленістю з батьком, не порушуючи режиму дня дитини.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3, посилаючись на особливі стосунки між батьком і дитиною, небажання ОСОБА_7 зустрічатися з матір'ю - позивачем ОСОБА_6 та побоювання про спричинення насильства з боку позивача, вважає неможливим надання позивачу ОСОБА_6 права участі у вихованні малолітньої дитини та можливості спілкуватися з дочкою за його відсутності, чим перешкоджає ОСОБА_6 у спілкуванні та вихованні доньки.

На підставі вищезазначеного, з урахуванням соціального стану та поведінки позивача, враховуючи встановлену судом атмосферу між батьками дитини, а також режим дитини, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матері-позивачу ОСОБА_6 необхідно надати право участі у вихованні малолітньої дочки та спілкуванні з нею, що буде відповідати конституційним засадам рівності прав і обов'язків матері і батька.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, але визначаючи час, призначений для спілкування ОСОБА_6 з малолітньою дочкою ОСОБА_7, у повній мірі не врахував інтереси дитини та режим життя останньої.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховноъ Ради Украъни выд 27.02.1991року №789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні норми права містяться в законодавстві України.

Так, відповідно до положень ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За правилами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із ч.1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Колегією суддів встановлено, що після розірвання шлюбу сторін 21.11.2013 року, дочка останніх ОСОБА_7 залишилась проживати з матір'ю у м.Луганську.

У червні 2014 року у зв'язку із початком проведення бойових дій на території Луганської області позивач виїхала разом із дочкою до с.Світле Херсонської області, куди у середині серпня 2014 р. приїхав і відповідач, який перебував там до кінця вересня 2014 р.

З об'єктивних причин наприкінці вересня 2014 року позивач повернулася до м.Луганська за домовленістю з відповідачем, на термін змушеної відсутності позивача, їх дочка, поїхала з батьком до м.Рубіжне.

Мати з дитиною не втрачали зв'язку, позивач періодично приїжджаючи до м.Рубіжне, весь час свого перебування проводила з дочкою, остання проживача цей час разом з матір'ю.

У серпні 2015 року позивач остаточно переїхала мешкати до м. Рубіжне, де зареєструвалась як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та району проведення АТО.

Відповідач ОСОБА_3 відмовив ОСОБА_6 у постійному проживанні дочки ОСОБА_8 разом з матір'ю.

Зазначені обставини визнані сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Між тим, колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_6 дійсно 28.08.2015 року взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення АТО та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення з м.Луганська до АДРЕСА_1, а.с. 9.

Відповідач також 07.11.2014 року взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення АТО та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення з м.Луганська до АДРЕСА_2, а.с. 12.

18.08.2015 року позивачем укладено договір про користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Луганської області від 09.12.2015 року, у травні 2015 року ОСОБА_3 звертався до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_7. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 29.05.2015 року позовна заява ОСОБА_3 була повністю задоволена та визначено місце проживання ОСОБА_7 за місцем проживання батька ОСОБА_3 Зазначене рішення було скасовано апеляційним судом з тих підстав, що при визначенні місця проживання малолітньої ОСОБА_7 з батьком не встановлено виняткових обставин, за яких дівчинка має бути розлучена зі своєю матір'ю. Жодних доказів, які б свідчили про неналежне виконання ОСОБА_6 своїх материнських обов'язків, недбалого або жорстокого ставлення до дівчинки, негативного впливу на її особисть немає. Місце проживання дівчинки, яка в будь-якому випадку потребує щоденної жіночої ласки і турботи, материнської поради при розв'язанні щоденних дівочих проблем не може бути визначено з батьком. Прихильність дівчинки до батька не є достатньою підставою для розлучення дитини з матір'ю, а.а.с. 39- 41.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016 року рішення Апеляційного суду Луганської області від 09.12.2015 року залишено без змін, а.с. 155.

Також колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_6 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з заявами про те, що позивач не дає їй можливості бачитися з дочкою, а.а.с. 20, 25, що підтверджується талонами-повідомленнями про прийняття відповідних заяв № 31 від 01.09.2015 року, № 12 від 02.09.2015 року, № 42 від 01.10.2015 року, № 79 від 28.11.2015 року, №000033 від 30.11.2015 року, № 000041 від 07.12.2015 року, а.с. 19.

Крім того позивач з питання наявності перешкод у спілкуванні з дитиною з боку відповідача зверталась до Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради, а.а.с. 21-23, завідуючому сектором опіки та піклування Рубіжанської міської ради, а.с. 23, 24, начальнику у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, а.а.с. 44, 52.

Для встановлення стану здоров'я дочки ОСОБА_6 зверталась за інформаціїю до управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради, а.с. 32, головного лікаря КУ «СМБЛ», а.с. 33.

Відповідно висновку органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно актів обстеження від 08.09.2015 року та 05.10.2015 року за місцем проживання ОСОБА_6 умови для проживання та виховання малолітньої ОСОБА_7 створені. ОСОБА_6 працює у ТОВ «Лугспецтехносервіс» на посаді директора економіки. За результатом бесіди з батьком дитини щодо спілкування матері з дочкою, 11.09.2015 року ОСОБА_3 попросив надати час для вирішення цього питання, але по теперішній час останній не повідомив службу у справах дітей про свої наміри та не дав згоду на відвідування доньки матір'ю, на дзвінки служби не відповідав. Батько ОСОБА_3, який перешкоджає спілкуванню доньки ОСОБА_7 з матір'ю ОСОБА_6 порушує права та інтернеси малолітньої дитини, а.с. 30.

Як вбачається з висновків Сєвєродонецької міської ради від 24.11.2015 року №5121 та №40-В а.а.с. 45, 46, при обстеженні умов проживання батьків ОСОБА_8, як у батька так і у матері дівчинка має ( у батька) та для дитини підготовлена ( у матері) окрема кімната, в якій створено умови для навчання та відпочинку дитини. Негативної інформації стосовно батьків малолітньої не надходило. ОСОБА_3 працює на посаді старшого інспектора з особливих доручень ГУ ДФС Луганської області, середня заробітна плата ОСОБА_3 складає 6000 грн., батько хоче і в подальшому проживати разом з донькою та займатися її вихованням та утриманням. Жорстокого поводження та протиправних дій по відношенню до дитини не вчиняв. Мати ОСОБА_6 працює на посаді директора з економіки у ТОВ «Лугспецтехносервіс» з посадовим окладом 4000 грн., хоче у повному обсязі займатися вихованням та утриманням доньки, від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, жорстокого поводження та протиправних дій по відношенню до дитини не вчиняла. Враховуючи відсутність теплих емоційних стосунків ОСОБА_7 з матір'ю орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 578 від 24.11.2015 року визначено способи участі ОСОБА_6 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: призначено час для спілкування та виховання дитини щотижня, у суботу та неділю, у присутності батька дитини до налагодження позитивних емоційних взаємовідносин між дитиною та матір'ю та в інші дні і часи за попередньою домовленістю з батьком, не порушуючи режиму дня дитини. Попереджено батьків про недопустимість налаштування дитини проти кожного з батьків, а.с. 47.

Відповідно до складених позивачем актів із залученням свідків, у призначені рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №578 від 24.11.2015 року дні для спілкування з дитиною двері квартири за адресою відповідача на прохання ОСОБА_6 24.04.2016 року не відчинили, а.с.48; 03.06.2016 року не відкриваючи двері квартири ОСОБА_6 повідомили, що дочка поїхала з батьком, а.с. 49; 06.08.2016 року двері квартири відповідача не відчинили, а.с.50; 13.08.2016 року двері квартири відповідача не відчинили, а.с. 51.

Як вбачається з заяви ОСОБА_6, остання, 22.08.2016 року зверталась до начальника служби по справах дітей Сєвєродонецької міської ради з проханням проводити її зустрічі з донькою у присутності фахівців, оскільки батько дитини ОСОБА_3 не надає її можливості зустрічатися з донькою та налагодити контакт з останньою, а.с. 52.

У свою чергу відповідач ОСОБА_3 звернувся до начальника служби по справах дітей Сєвєродонецької міської ради, начальнику відділу освіти, директору школи, директору Сєвєродонецького міського центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді з заявою, з якої вбачається, що відповідач, посилаючись на велике навантаження дитини: заняття у Дитячій Академії « Магма», студії спортивних танців та секції акробатики, що виключає можливість зустрічей дитини з матір'ю у встановлені рішенням Сєвєродонецької міської ради дні, ОСОБА_6, на його пропозиції зустрітися з дитиною у запропоновані ним інші дні, відмовляється та веде себе неадекватно, що негативно відображається на дочці ОСОБА_8, у зв'язку з тим, що подальше виконання рішення Сєвєродонецької міської ради від 24.11.2015 року № 578 завдає щкоду стану здоров'я дитини, просив вирішити питання про скасування цього рішення; обмежити усі відвідування дитини під час учбового процесу, у тому числі на перервах між уроками, особами, з якими дитина не проживає; категорично заборонити відвідування дочки сторонніми особами без згоди батька та дозволити відвідувати дитину тільки колу осіб, зазначеним ним у списку, що додається. Також ОСОБА_3 зазначає, що у зв'язку з неадекватними діями ОСОБА_6, що несе реальну загрозу стану життя та здоров'я дитини, в обов'язковому порядку взяти ОСОБА_6 під соціальний супровід, провести з нею комплекс соціально-психологічних заходів з метою зниження агресії; організувати ОСОБА_6 проходження повного курсу психологічної реабілітації з обов'язковим залученням кваліфікованих фахівців у галузі психіатрії; включити ОСОБА_6 до групи особливої психологічної уваги як особу, яка схильна до проявів жорстокості і агресії, у тому числі до дітей, а також як особу, схильну до зловживання алкоголем, а.а.с. 53-58.

Як вбачається із наданого ОСОБА_3 списку осіб, що мають право відвідувати ОСОБА_7, мати останньої, ОСОБА_6 у цьому списку не зазначена, а.с. 59.

З відповідей на зазначену заяву вбачається, що ОСОБА_3 наголошується, що існуюча конфліктна ситуація між матір'ю та батьком дитини негативно впливає на її фізичний та психологічний стан, відділ освіти звертається з проханням про досягнення між батьками згоди щодо чіткого розподілу прав та обов'язків батьків за обоюдною домовленістю або за рішенням суду, а.с.60, 61.

З інформації СМЦСССДМ наданої начальнику освіти вбачається, що наявні проблеми та обставини (конфлікт між батьками) певною мірою порушують нормальну життєдіяльність дитини, впливає на емоційний стан дитини. Між матір'ю і дитиною має існувати постійний систематичний контакт. Таке спілкування сприяє повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини, а.с. 63.

З інформації директора СЗШ №12, наданої начальнику ЦСССДМ вбачається, що з батьком учиниці була проведена бесіда щодо негативного впливу на дитину сімейних кофліктів. Батькові було нагадано про необхідність спілкування дівчинки з матір'ю та вирішення ситуації, що склалась, для уникнення негативних наслідків для дитини. Також була проведена бесіда з обома батьками щодо напруженої сімейної ситуації та необхідності вирішення конфлікту та встановлення домовленості між батьками про участь у вихованні та утримання дитини, а.с. 64.

З інформації на адвокатський запит від 23.01.2017 року, наданої директором СЗШ №12 вбачається, що мати ОСОБА_7 відвідувала класні батьківські збори 07.09.2016 року, 21.10.2016 року, 22.12.2016 року. При відвідуванні школи ОСОБА_6 цікавиться станом навчання своєї доньки, співпрацює з батьківською громадою класу з питань підготовки та проведення позашкільних свят. Приймає участь в організаційних заходах щодо забезпечення матеріально-технічної бази навчального процесу класу. ОСОБА_6 неодноразово відвідувала доньку у навчальному закладі. Під час відвідування жорстокого відношення, неадекватної поведінки матері по відношенню до доньки ОСОБА_7 не спостерігалось, а.с. 65.

За результатами комплексної психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_7 встановлено, що на питання про матір дитина реагує позитивно, при виконуванні методики з використанням фігур сім'ї дівчинка відзначала усіх близьких, включая і матір, виявити у дівчинки невротичні реакції, страхи та тревожність не вдалося. Обидва батьки займають активну виховну позицію, готові приділяти дитині достатню увагу, а.с. 66.

З відповіді Сєвєродонецького ЦСССДМ від 12.08.2016 року № 491 вбачається, що між матір'ю, яка проживає окремо, і дитиною має існувати постійний систематичний контакт. Таке спілкування сприяє повноцінному вихованню дитини, її розвитку, а.с. 67.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_6 доведено, що відповідач ОСОБА_3 позбавляє можливості позивача регулярно спілкуватися з дочкою ОСОБА_8 і чинить перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, яка проживає з батьком.

Відповідачем ОСОБА_3 не доведено зловживання ОСОБА_6 алкогольними напоями, а також наявність нестабільного психологічного стану, проявів агресії та жорстокого поводження з дочкою, оскільки доводи останнього спростовуються рішенням Апеляційного суду Луганської області від 09.12.2015 року за період, до ухвалення рішення, а також сертифікатом про проходження ОСОБА_6 профілактичного наркологічного огляду від 03.11.2017 року, медичною довідкою про проходження ОСОБА_6 обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 03.11.2017 року, а.с. 16, інформацією, що міститься у висновках органів опіки та піклування Рубіжанської та Сєвєродонецької міських рад, директора СЗШ №12, а також професійному висновку комплексної психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_7.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та відповідного закону висновку про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_8.

Вирішуючи питання щодо способу участі ОСОБА_6 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_8, колегія суддів приходить до наступного.

Колегією суддів, на підставі вищезазначених доказів встановлено, що між позивачем ОСОБА_6, як матір'ю і дитиною ОСОБА_7 має існувати постійний систематичний контакт. Таке спілкування сприяє повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

З Висновку експерта Житомирського відділення Кіївського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 14/17-25/517/518/18-25 від 27.04.2018 року вбачається, що експертом у Висновку зазначено: на дитину все ж таки було вчинено вплив з боку тієї сім'ї, в якій вона виховувалась (щодо матері); характер малюнку дозволяє говорити про потребу у ОСОБА_7 в жіночій ласці, материнській опіці, що зумовлено недостатністю емоційно близької материнської уваги; характер зображення малюнку говорить про високу значимість у житті дівчинки хрещеної та батька, наявним є порушення взаємодії з матір'ю, у дитини є наявним порушення розвитку самоідентифікації (« Я думаю, что окружающим не нравится, что я девочка»); загальним аналізом наданих зображень вбачається адекватна взаємодія ОСОБА_6 із донькою ОСОБА_7, протягом 2010-2015років включно, що характеризується почуттям довіри, невимушеності (довільності) поведінки дівчинки в присутності матері, спостерігається не лише доступність її контакту з ОСОБА_12, а й здатність почувати себе щасливою в її присутності; період часу 2016-2017 роки характеризується відсутністю взаємодії між ОСОБА_6 та малолітньою ОСОБА_7, з наданих фотокарток, що відображають свято першого вересня, вбачається цілеспрямоване уникнення дитини від контакту з матір'ю ( відвертається від неї, міцно обіймає батка, перебуваючи у нього на руках); при розмові про узгодження зустрічі (аудіозапис) ОСОБА_6 просить ОСОБА_3 прийти на зустріч з донькою, на що чоловік реагує критично, різко відповідаючи, що вона не буде йому вказувати, ОСОБА_6 час від часу звертається до доньки, говорить лагідно, на запитання матері чи любить ОСОБА_7 тата з мамою дівчинка відповідає стверджувально, ОСОБА_3 в цей час перебиває (говорить одночасно), дещо підвищує голос, ОСОБА_6 продовжує розмовляти з дочкою, говорить, що вона її любить і чекає, та що вони обов'язково будуть разом, ОСОБА_3 в цей час декілька раз говорить донці спитати: «Тетя, ты кто?! Спроси», на що дівчинка реагує та звертається до матері: «Ты кто?!», як наслідок, ОСОБА_7 через деякий час звертається до мами: « отдай куклу», мати лагідно намагається перевести ситуацію в жарт, на що ОСОБА_3 проявляє зневагу: «Давай без актерства»; у цілому дитина на контакт з матір'ю іде, подарунок приймає, на поцілунок відповідає, дещо розгублена, але контакту доступна; у ОСОБА_7 спостерігається схильність надання соціально бажаних відповідей, висловлювання щодо матері ОСОБА_6 носять категорично негативний характер, спрямовані на нівелювання її авторитету, наявною також є орієнтовно-установча поведінка по відношенню до ОСОБА_6, спостерігається прагнення будувати свою поведінку у відповідності до прийнятого у близькому колі оточення, у сфері сімейних відносин відмічається усвідомлена відмова ОСОБА_7 від контактів з матір'ю та родичами з її боку на фоні надання переваги батькові та його оточенню, батько сприймається ОСОБА_7 як людина товариська, чуйна, добросовісна, глибинні асоціації ОСОБА_7, пов'язані з даним образом, відзначаються змішаними почуттями любові, страху та горя; фігура матері в очах ОСОБА_7 характеризується як чуйна, спокійна, відкрита, товариська, емоційно напружена, залежна, відгорожена. Глибинні асоціації ОСОБА_7, пов'язані з даним образом, відзначаються змішаними почуттями любові, страху, горя, надії та ненависті, при цьому характерним є приховувати свої сподівання, пов'язані з образом матері, за демонстрацією ненависті; в міжперсональній взаємодії з батьком ОСОБА_8 почуває себе неспокійно, емоційно напружено, має потребу в духовному контакті, при цьому глибинні емоційні переживання ОСОБА_7 у цілому характеризуються відчуттям контакту з дійсністю, незахищеності, переживання слабкості, недостатності самовпевненості в соціальних відносинах, емоційної залежності, тривоги, дискомфорту та скутості; вищезазначене в поєднанні з результатами психодіагностичних вимірів психічної діяльності малолітньої ОСОБА_7 дозволяє стверджувати, що природа страху, який виявляється на глибинному рівні дівчинки полягає у природі конфлікту між її батьками, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, наведеному безумовно сприяє категорично негативне налаштування ОСОБА_3 проти ОСОБА_6, що проявляється у відкритому (не прихованому від дитини) зневажливому ставленні до колишньої дружини, наданні в присутності доньки діям матері негативної оцінки різко відповідає, що ОСОБА_6 не буде йому вказувати, втручається в намагання ОСОБА_6 поспілкуватися з донькою, перебиваючи її звернення, на які ОСОБА_7 позитивно реагує, прямо спонукає доньгу нагрубити матері, мовчки заохочує до грубої поведінки по відношенню до матері - не робить зауважень, коли дочка кричить на матір, грубить, тощо, не намагається налагодити відносини матері та доньки. Відчуття страху ОСОБА_7 щодо матері переважно носить характер відчуття потужної тривоги по відношенню до матері, що обумовлена необхідністю тривалий час утримувати власну поведінку в заданому руслі, - уникати спілкування та будь-яких контактів з нею; відчуття страху, яке діагностується у ОСОБА_7 як асоціація на образ батька і матері носить характер штучного створення та не має об'єктивного пояснення самої дівчинки; у ОСОБА_7 на момент обстеження утворилось чітке розуміння «бажаних» і «небажаних» для себе родиних зв'язків; ставлення ОСОБА_7 до ОСОБА_6 відбувається з урахуванням емоційно-поведінкової моделі перш за все ОСОБА_3, що призводить до викривлення здатності будувати самостійні умовиводи, як наслідок у ОСОБА_7 формується та закріплюється власна негативна модель поведінки, що поступово набуває стійкого характеру та в подальшому переходитиме в негативні риси характеру, а.а.с. 215-239.

Як вбачається з висновків експерта особисте негативне ставлення ОСОБА_3 до ОСОБА_6 глобалізується та не приховується від доньки, при цьому з образом ОСОБА_6 пов'язана нав'язлива ідея втрати доньки, яка супроводжується страхом і надмірною тривогою, що впливає на звуження свідомості та виражається в рефлекторних емоційно-поведінкових проявах у вигляді своєрідного захисту (обмеженні) доньки від контакту з ОСОБА_6 Провідною потребою ОСОБА_6 виступає налагодження взаємозв'язку із донькою, що також виступає провідним мотивом ОСОБА_6 Актуальний стан, пов'язаний із порушенням емоційно близьких взаємин із донькою характеризується наявністю потужного стресу, що провокує підвищення вразливості та зосередження на своїх проблемах.

ОСОБА_3 прагне до сімбиотичних відносин із донькою, оптимального емоційного контакту з нею. При цьому з боку батька спостерігається завищене втручання в її світ у вигляді жорсткого контролю над автетичним ставленням дівчинки до матері, ОСОБА_6 ОСОБА_3 схильний дотримуватись традиційно чоловічих цінностей у вихованні, бажає бачити дитину особистістю, яка досягла успіху. Стимулом досягнень для ОСОБА_7 слугують вимоги та оцінки її дій. При цьому ОСОБА_3 схильний завищувати вимоги. Такий стиль виховної поведінки призводить до психічного напруження ОСОБА_7, обмежує її соціальну адаптацію, провокуючи соціальну незрілість, замкнутість, знижує розвиток соціального інтелекту, формує такі риси, як невпевненість, тривожність, занижену самооцінку. Втручання ОСОБА_3 в особистісну сферу взаємовідносин доньки із матір'ю потенціює викривлений розвиток побудови соціальних зв'язків без опори на розуміння характерологічних та індивідуальних особливостей партнера.

Діагностовано виховна поведінка ОСОБА_6 полягає в піклуванні про справедливе та послідовне дотримання дисципліни, що сприяє формуванню у дитини правильної та відповідальної соціальної поведінки. Визнає право на саморозвиток дитини; розуміє, які вимоги необхідно приймати, які обговорювати; в розумних межах готова переглядати свої позиції; схильна заохочувати особисту відповідальність та самостійність дитини у відповідності до її вікових можливостей. Прагне до оптимального емоційного контакту з дитиною, симбіотичним відносинам з нею Провідним мотивом у дитячо-батьківських відносинах виступають інтереси дитини.

Ставлення ОСОБА_7 до батька характеризується почуттям любові, товариськості, чуйності, довіри, емоційної залежності від нього. Поряд із наведеним, на глибинному рівні ставлення ОСОБА_7 до батька характеризується змішанним почуттям любові, страху та ненависті, при цьому ОСОБА_7 не відчуває страх та ненависть безпосередньо по відношенню до батька, проте батько власною поведінкою (зокрема, наданням особистого прикладу реагування на матір дитини) зародив в неї переживання данних почуттів.

Ставлення ОСОБА_7 до матері характеризується зайняттям активно-оборонной позиції, пошуком захисту від зовнішнього втручання у її усталений світогляд. Висловлювання ОСОБА_7 щодо матері носять категорично негативний характер, спрямовані на нівелювання її авторитету. При цьому відмічається орієнтовно-установча поведінка (навчання) по відношенню до ОСОБА_6 Тобто, ставлення ОСОБА_7 до ОСОБА_6 відбувається з урахуванням емоційно-поведінкової моделі перш за все ОСОБА_3, що призводить до викривлення здатності будувати самостійні умовиди. Як наслідок, у ОСОБА_7 формується та закріплюється власна негативна модель поведінки, що поступово набуває стійкого характеру. Поряд із наведеним, за результатами психодіагностичних вимирів встановлено, що мати в очах ОСОБА_7 характеризується як чуйна, спокійна, відкрита, товариська, емоційно напружена, залежна, відгорожена. Глибинні асоціації ОСОБА_7 пов'язані з образом матері, відзначаються змішаними почуттями любові, страху, горя, надії та ненависті. При цьому для ОСОБА_7 характерним є прагнення приховувати свої сподівання (надію), пов'язані з образом матері, за демонстрацією ненависті.

Відсутність матері у процесі виховання ОСОБА_7 негативно впливає на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дівчинки. Наведене виражається у відсутності жіночої фігури для ідентифікації (перейняття жіночої форми поведінки, розвитку у дівчинки багатьох типово жіночих рис, які проявляються в турботі про малюків і слабких, в догляді за ними, ласці та ніжності тощо). На час проведення психологічного обстеження у ОСОБА_7 виявлено нереалізовану потребу в емоційно-теплих відносинах, жіночій ласці, материнській турботі.

Оцінка сімейної ситуації ОСОБА_7 має залежність від впливу з боку батька ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_13, а.а.с. 239-241.

Аналізуючи вищезазначений Висновок, колегія суддів приходить до висновку про те, що для налагодження контакту між матір'ю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідне зусилля батька, який повинен своєю поведінкою сприяти та забезпечувати психоемоційний стан дитини під час її спілкування з матір'ю та встановлення нормального контакту між ними. ОСОБА_8 потребує жіночої ласки, материнської любові та виявляє нереалізовану потребу в емоційно-теплих відносинах, материнській турботі. Неможливість реалізувати свої очікування щодо матері дитина приховує власну вразливість. Дотримування традиційно чоловічих цінностей у вихованні ОСОБА_7 батьком, завищення вимог останнього до дочки, завищене втручання в її світ у вигляді жорсткого контролю над ОСОБА_7 призводить до психічного напруження дитини та обмеження соціальної адаптації ОСОБА_7, провокуючи соціальну незрілість, зниження соціального інтелекту, занижену самооцінку, що призводить до формування таких негативних наслідків, які у подальшому створять для ОСОБА_7 перешкоди у побудові соціальних зв'язків. Відсутність жіночої фігури для ідентифікації негативно впливає на емоційний стан, психічний розвиток та відчутті благополуччя дитини. У той час як мати дитини має можливість за своїм відношенням до дочки, сприяти формуванню у дитини правильної та відповідальної соціальної поведінки, оскільки позивач визнає у достатній мірі право ОСОБА_7 на саморозвиток та схильна заохочувати особисту відповідальність дитини та її самостійність у відповідності до її вікових можливостей.

Оптимально приємлемим у вихованні дитини буде присутність у її житті і батька, з його методами виховання, і відповідно матері, з її поглядами на виховання дитини, що буде необхідною мірою для якнайкращого забезпечення інтересів дитини та захисту прав ОСОБА_7 на сімейне виховання та підтримання з батьками регулярних особистих стосунків і прямих контактів, особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визначив такий спосіб участі матері у вихованні малолітньої дочки, що не суперечить інтересам дитини, а навпаки повністю відповідає можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток.

Беззаперечним є той факт, що для повноцінного виховання дитини необхідний постійний контакт з батьками, дідусем, бабусею та іншими родичами. І це право дитини не втрачається у разі розірвання шлюбу батьків, адже отримання турботи з боку батьків - право дитини і воно служить передумовою задоволення її важливих життєвих потреб.

Між тим, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо призначення часу для спілкування ОСОБА_6 з малолітньою дочкою ОСОБА_7 щотижня з 10-00 години неділі по вівторка включно, та відведення дитини до школи у середу таким, що у повній мірі не врахуває інтереси дитини.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був взяти до уваги те, що сторони проживають у різних містах, дитина відвідує ЗОШ №12 м.Сєвєродонецька з 08-00 години до 13-30 годин, а також кожен понеділок, середу, четвер, п'ятницю та суботу з 13-45 годин до 15-00 годин відвідує секцію підводного плавання у басейні, кожні вівторок та четвер з 17-30 до 19-00 годин відвідує секцію карате, кожні вівторок з 14-00 години, а п'ятницю з 16-00 години та суботу з 12-00 години дитина відвідує музичну школу за класом скрипки.

Визначення судом першої інстанції перебування дитини з позивачем з 10-00 години неділі по вівторок включно, з дотриманням розпорядку дня дитини і підготовки її батьками до сну о 21-00 годині та наступного ранку відвідування школи у іншому місті о 8-00 годині, як вважає скаржник, є недоцільним та не виправданим.

З урахуванням встановлених обставин, які не заперечується позивачем щодо режиму дня ОСОБА_7 та кількості позашкільних закладів, які дитина відвідує, колегія суддів вважає, що відстань від місця проживання дитини та місця проживання її матері є незначною, але з врахуванням віку дитини та її інтересів, необхідності у відпочинку та підготовці до наступного дня, колегія суддів дійшла висновку, що суд невірно визначив час спілкування з дитиною щотижня з 10-00 години неділі по вівторок включно, та відведення дитини позивачем до школи у середу. Цей час повинен бути обмежений, а саме: щотижня, з 10-00 години неділі, з ночівкою та відведенням позивачем ОСОБА_8 до школи у понеділок.

Саме такий порядок участі позивача у вихованні малолітньої доньки, на думку колегії суддів, буде відповідати інтересам дитини, психофізіологічним особливостям дитини, її великій, у порівнянні з дорослою людиною, вразливості, віку дитини, особливостям дотримання режиму дня у тому числі щодо відвідування позашкільних закладів та жодним чином не вплинуть на її моральне та психічне здоров'я. За будь-яких обставин спілкування позивача з дочкою має поєднуватися із звичайним усталеним розкладом дня дитини. Крім того право матері на особисте пряме спілкування з дочкою у всякому разі не може здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було підстав для непогодження з висновком органу опіки та піклування в цілому, із зазначенням скаржником, що спірні правовідносини сторін виникли саме через те, що у позивача та ОСОБА_7 категорично відсутній емоційний контакт, який до теперішнього часу жодним чином не налагоджено, в тому числі й через поведінку позивача, на теперішній час ОСОБА_6 та її дочка зовсім чужі один одному, а передавати дитину чужій людині без залучення у спілкуванні між ними близьких дитині людей, може негативно вплинути на психологічний стан дитини.

Щодо висновку органу опіки та піклування.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як було встановлено судом першої інстанції та колегією суддів, зазначеним висновком призначено час для спілкування та виховання ОСОБА_6 дитини щотижня, у суботу та неділю, у присутності батька дитини до налагодження позитивних емоційних відносин між дитиною та матір'ю та в інші дні і часи за попередньою домовленістю з батьком, не порушуючи режиму дня дитини.

Колегія судів вважає, що визначений рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 578 від 24.11.2015 року порядок спілкування позивача з дитиною є не зовсім прийнятним.

Рішення повинно містити вичерпні, чіткі та безумовні висновки. Зазначення днів тижня без встановлення часу для спілкування, а також посилання на те, що в інші дні і часи порядок спілкування позивача з дочкою має додатково обумовлюватися існуванням попередньої домовленості з відповідачем, при наявності між сторонами тривалого конфліку, фактично унеможливлює регулярне спілкування дитини з матір'ю та участь останньої у вихованні дитини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що саме відповідачем не виконувалось це рішення, яке у апеляційній скарзі ОСОБА_3 оцінює як цілком виважене та обгрунтоване, ухвалене на підставі глибокого та всебічного вивчення профільними спіціалистами із залученням професійних психологів, проблем взаємовідносин між батьками та дитиною.

Також, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що ОСОБА_3 звертався до начальника служби по справах дітей Сєвєродонецької міської ради, начальника відділу освіти, директора школи, директора Сєвєродонецького міського центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді з заявою щодо скасування цього рішення з тих підстав, що подальше виконання рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 24.11.2015 року № 578 завдає шкоду стану здоров'я дитини.

При цьому будь-яких доказів негативного впливу позивача ОСОБА_6 на дочку ОСОБА_8 ОСОБА_3 не доведено, судом першої інстанції та колегією суддів не встановлено.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що дитина потребує постійного спілкування з матір'ю. ОСОБА_3, який перешкоджає спілкуванню доньки з її матір'ю порушує права та інтереси малолітньої дитини, наявні проблеми та обставини (конфлікт між батьками) певною мірою порушують нормальну життєдіяльність дитини та впливають на її емоційний стан, існуюча конфліктна ситуація між матір'ю та батьком дитини негативно впливає на її фізичний та психологічний стан.

Як вбачається з висновку експерта № 14/17-25/517/518/18-25 від 27.04.2018 року твердження ОСОБА_3 стосовно того, що скарги доньки на болі у сердці мають прямий причинний зв'язок з її страхом перед матір'ю не мають категоричного підтвердження, а.с. 239.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не дав пояснень на питання позивача про те, як дитина з болем у сердці після зустрічі з матір'ю йде на заняття до секції підводного плавання та карате.

Також відповідачем не надано доказів, які б свідчили про безвідповідальне та жорстоке ставлення ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та наявність таких проявів у поведінці позивача, які б були підставою для усунення останньої від спілкування з дитиною та її виховання.

Колегія суддів вважає, що скаржником не доведено наявність підстав, в інтересах дочки ОСОБА_8, для обмеження судом принципу повної рівності обох батьків у питаннях виховання дитини. Оскільки дитина сторін проживає з батьком, участь позивача у спілкуванні з дитиною та участь у її вихованні значно обмежена порівняно з відповідачем. Періодично перебуваючи з позивачем за місцем його проживання, дитина матиме можливість спілкуватися з матір'ю в сімейній атмосфері, що буде сприяти нормальному психоемоційному розвитку ОСОБА_7 та звиканню до матері.

Щодо передачі дитини чужій людині без залучення у спілкуванні між ними близьких дитині людей, за доводами апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що саме конфлікт між сторонами став причиною відсутності зв'язку між ОСОБА_7 та її матір'ю, та як було встановлено колегією суддів, є наслідком перешкод відповідача у спілкуванні ОСОБА_7 з матір'ю, обмеження відповідачем наприкінці 2015 року доступу дитини до матері, а.с. 239, категорично негативне налаштування ОСОБА_3 дитини проти матері, а.с. 238, актуальне ставлення ОСОБА_7 по відношенню до матері сформувалось за рахунок особистої образи на матір, зародженої на грунті туги за нею та негативного ставлення ОСОБА_3 та ОСОБА_13 до ОСОБА_6, що від дитини не приховувалось, не виключаючи активного обговорення, а.с. 239.

Мати, яка намагається усіма законними способами відстояти своє право на спілкування з дитиною, яку вона любить та за якою сумує, не може бути чужою для цієї дитини.

Крім того, оскаржуваним рішенням передбачено, що перші три зустрічі ОСОБА_6 з донькою ОСОБА_7 необхідно провести у присутності батька ОСОБА_3 та психолога Сєвєродонецького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, для налагодження емоційного контакту. Тому колегія суддів не погоджується з доводами апелдяційної скарги щодо формальності прийняття рішення судом першої інстанції.

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи матеріалів та відомостей стосовно судово-психологічної експертизи, яка проводиться в Житомирському відділенні Киівського науково-дослідного інституту експертиз, за доводами апеляційної скарги, що як вважає скаржник, призвело до неповного розгляду справи та винесення необ'єктивного судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції було ухвалено 07.12.2017 року, у той час як судово-психологічну експертизу Житомирським відділенням Киівського науково-дослідного інституту експертиз було проведено 27.04.2018 року, майже через п'ять місяців після ухвалення рішення.

Висновок експерта за зазначеною експертизою було долучено до матеріалів справи апеляційним судом за клопотанням представника відповідача та, у подальшому досліджено у судовому засіданні за участю сторін та представника відповідача з наданням усіх процесуальних прав останнім, як учасникам справи, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що відсутність висновку за результатами проведення вищезазначеної експертизи, призвело до неповного з'ясування судом першої інстанції усіх обставин, що мають значення для справи та ухвалення судом першої інстанції необ'єктивного рішення по суті позовних вимог ОСОБА_6 щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою та визначення способу участі ОСОБА_6 у вихованні дочки.

Доводи апедяційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача не заслуговують на увагу, оскільки, з урахуванням задоволення судом першої інстанції позову ОСОБА_6, таке стягнення передбачено ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані обставини справи щодо визначення судом часу для спілкування ОСОБА_6 з малолітньою дочкою ОСОБА_7 що призвело до невідповідності у цій частині висновків суду першої інстанції інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині призначення часу для спілкування позивача з дочкою з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною скасувати в частині призначення часу для спілкування ОСОБА_6 з малолітньою дочкою ОСОБА_7 щотижня з 10-00 годин неділі по вівторок включно, та відведення дитини до школи у середу та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково. Визначити способи участі ОСОБА_6 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_7, а саме: призначити час для спілкування та виховання дитини щотижня, з 10-00 години неділі, з ночівкою та відведенням у понеділок до школи, зі школи ОСОБА_7 забирає ОСОБА_3, не порушуючи режиму для дитини та відвідування позашкільних закладів.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 20.07.2018 року.

Головуючий

Судді