Справа № 481/638/18
Провадж.№ 2/481/303/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

04.07.2018 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря судових засідань Кузьміної Н.П., позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новий Буг, Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 481/638/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини,

встановив :

16 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що у період з 19 квітня 2002 року по 01 серпня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Під час цього шлюбу в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З початку 2013 року сторони припинили спільне проживання та фактичні сімейні відносини. Дитина залишилась проживати з позивачкою ОСОБА_2 Відповідач будь якої соціальної допомоги на утримання сина він не надає, у вихованні участі не приймає, з початку 2013 року взагалі не спілкується а ні з нею, а ні з сином.

Посилаючись на те, що дозвіл батька сина на виїзд дитини за межі України отримати неможливо, просила про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України за кордон до Туреччини та Єгипту дитини разом з нею на період з липня місяця 2018 року по лютий місяць 2019 року.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_3 в судовому засіданні також не заперечувала проти задоволення позову.

Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за своєї відсутності, відкладення судового засідання не надав.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 19 квітня 2002 року по 01 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі який було розірвано за рішенням Новобузького районного суду миколаївської області від 01.08.2014 року. (а.с.7)

Під час шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданим виконкомом Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області ( а.с.6).

20.02.2015 року позивач по справі зареєструвала шлюб із ОСОБА_7, після чого змінила прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.8)

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_2, діючи в інтересах неповнолітнього сина, посилалась на те, що виїзд дитини за межі України носить тимчасовий та короткостроковий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією, а має на меті провести дитині курс оздоровлення та відпочинку.

Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього ОСОБА_5 за межі України для тимчасового перебування в Турецькій Республіці чи Єгипті не встановлено.

Однак отримати від батька нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон разом з матір`ю неможливо, оскільки встановити зв'язок із ним неможливо.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За загальними правилами, встановленими ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України громадян України" від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністру України від 27 січня 1995 року № 57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового).

Разом з тим, з позову вбачається, що у матері неповнолітнього ОСОБА_5 є можливість для організації відпочинку та оздоровлення дитини за кордоном.

Однак відсутність згоди батька для цього необґрунтовано обмежує її права на виховання дитини та обмежує її можливість як матері надати дитині достойні умови життя та розвитку.

Крім того, дане питання було розглянуто на засіданні органу опіки та піклування при Новобузькій РДА Миколаївської області та 02.07.2018 року ухвалено висновок про відсутність заперечень даного органу, щодо виїзду неповнолітнього ОСОБА_5 на відпочинок до країн Туреччини та Єгипту.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання ОСОБА_2 дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_5 за кордон України без згоди батька та в його супроводі, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню його здоров'я та розвитку.

Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію.

Однак через припинення відносин з відповідачем позивачка не може домовитися з ним про порядок виїзду сина за межі України і отримати нотаріально посвідчену згоду на такий виїзд.

Це суперечить інтересам дитини, яка позбавляється вказаних можливостей.

За такого, дослідивши докази у справі, суд виходить з наявності підстав, передбачених ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька у період з 04 липня 2018 року по 01 лютого 2019 року.

Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Новобузької райдержадміністрації Миколаївської області про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до країни Туреччина та країни Єгипет, з метою відпочинку у період з 04 липня 2018 року по 01 лютого 2019 року дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2, видане виконкомом Кондибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області 15 квітня 2004 року), у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_4, виданий Новобузьким РС УГМС України в Миколаївській області 11 березня 2015 року) без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зобов'язавши її повернути дитину в Україну після спливу терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Новобузьким районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1Перехідних положень ЦПК Українив редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення суду складено 09.07.2018 року .

Суддя