РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу

ВСТАНОВИВ:

02.11.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики від 03.03.2017 року.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2017 року відкрито провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду.

12.12.2017 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_4, справжність підпису на якій засвідчена 12.12.2017 приватним нотаріусом ХМНО Трофименко Є.В. за реєстровим №1635, згідно якої відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, щодо стягнення з неї заборгованості у розмірі 260000 грн. на користь позивача, просить справу розглядати за її відсутності.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року задоволена заява представника позивача про забезпечення позовних вимог, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на вчинення реєстраційних дій щодо належного відповідачу майна, а саме: 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, які на праві власності належать ОСОБА_4

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2018 року по даній справі було призначено підготовче судове засідання для розгляду справи в загальному позовному провадженні, на виконання п.9 ч.1 розділу ХІII ЦПК України, згідно до якого розгляд даної справи необхідно продовжувати за правилами, встановленими ЦПК України в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.

21.06.2018 ухвалою Київського районного суду м. Харкова було закрите підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування своїх вимог, позивач ОСОБА_3 зазначає, що 03 березня 2017 року до нього звернулася відповідач - ОСОБА_4 з проханням позичити їй 10 000 (десять тисяч) доларів США. Враховуючи той факт, що він добре знав відповідача і на той час у нього була така сума грошей, позивач погодився позичити їй 10 000 доларів США, що в еквіваленті складала на той час 260000 грн. Дані кошти були надані в борг за умови повернення йому вищезазначеної суми до 03 травня 2017 року. Досягнувши всіх істотних умов, позивач та відповідач уклали між собою усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач на власний розсуд у присутності ОСОБА_3 склала боргову розписку, оригінал якої віддала позивачу на зберігання, в якості підтвердження виконання зобов'язання. Із розписки, складеної та підписаної ОСОБА_4 03 березня 2117 року вбачається, що вона, як позичальник взяла на себе зобов'язання повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, що є еквівалентом 260000 грн. до 03 травня 2017 року. Однак відповідач свої зобов'язання не виконала і позивач неодноразово звертався до ОСОБА_4 з вимогою повернути йому гроші, однак відповідач гроші йому не повертає. Заборгованість до теперішнього часу відповідачем погашена не була, у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на те, що договір позики між сторонами від 03 березня 2017 року зі строком повернення - до 03 травня 2017 року є дійсним, зобов'язання за ним відповідачем не виконано, надав оригінал розписки в судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечував, вказуючи про те, що дійсно зобов*язання за довго ром позики від 03.03.2017 року ОСОБА_4 не виконані із-за тяжкого матеріального становища, підтвердив справжність розписки та підпису ОСОБА_4 на ній, не заперечуючи наявність розписки від 03.03.2017 року, оригінал якої надано в судовому засіданні.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 03.03.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений в усній формі договір позики на суму 260000 гривень, з кінцевим терміном повернення - 03.05.2017. Отримання відповідачем грошових коштів за цим договором підтверджується розпискою від 03.03.2017 року, оригінал якої надано в судовому засіданні та справжність якої не заперечується учасниками судового розгляду.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано. Представником позивача та представником відповідача в судовому засіданні повідомлено, що даний договір не оскаржений в судовому порядку, не визнаний недійсним, не скасований та з приводу даного договору кримінальних справ немає.

Також, в судовому засіданні повідомлено, що договір позики від 03.03.2017 року з боку відповідача не виконаний в повному обсязі. Представник відповідача не заперечував, що на виконання договору від 03.03.2017 року укладеного між сторонами, отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_4 в розмірі, визначеній в розписці.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов'язковим. Відповідач, укладаючи договори позики, погодилася з усіма його умовами: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю процентної ставки, відповідальністю за невиконання умов договору та інше.

Як вбачається, позивач свої зобов'язання за договором виконав, що підтверджено відповідною розпискою, але у визначений сторонами строк грошові кошти йому повернуто не було.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами.

За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі вищезазначеного, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем в повному обсязі та не оспорювання ним обставин та наявності з позивачем даних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення суму боргу за договором позики від 03.03.2017 року підлягає задоволенню в повному обсязі. Порушень прав та інтересів інших осіб під час розгляду даної справи судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 160, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_3) - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 03.03.2017 року в загальному розмірі 260000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 2600 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя