АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2006/18 Справа № 214/5547/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 11 % річних зі строком повернення кредиту до 25 травня 2016 року.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 25 травня 2006 року за всіма платежами, в тому числі за основним боргом, процентами та пенею.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 10 березня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 4046 407 грн 24 коп., із яких: заборгованість за тілом кредиту 34 992 долари 33 центи США, що в гривневому еквіваленті складає 801 220 грн 96 коп.; за процентами 3 012 доларів 36 центів США, що в гривневому еквіваленті складає 68 974 грн 14 коп.; пеня 3 176 212 грн 14 коп., позивач просив стягнути вказану заборгованість із боржника.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки боржник здійснював часткові погашення боргу після предявлення досудової вимоги, чим перервав перебіг позовної давності.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує рішення суду першої інстанції та просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно п.5 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року не підписано суддею Черновою Н.В., яка зазначена у рішенні.

За таких обставин, згідно вимог п.5 ч.3 ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору.

Судом встановлено, що 25 травня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 11 % річних зі строком повернення кредиту до 25 травня 2016 року.

24 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору, за умовами якого на період з 27 квітня 2009 року по 28 грудня 2009 року за користування кредитними коштами встановлена фіксована ставка 7, 00 %, а на період з 25 грудня 2009 року до повного виконання боргових зобовязань за користування кредитними коштами встановлена фіксована ставка 11, 79 %.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

На підставі п. 1.9.1 кредитного договору кредитору надано право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором (в тому числі, але не виключно встановлених п. 2.3.7 та ст. 3 цього договору) та/або умов договору іпотеки та/або іпотеки (майнової поруки), та/або умов договору поруки. При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань 17 серпня 2009 року ПАТ «ОТП БАНК» направив на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором на підставі п. 1.9. кредитного договору протягом тридцяти днів з дати одержання вимоги.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 25 травня 2006 року за всіма платежами, в тому числі за основним боргом, процентами та пенею.

08 вересня 2011 року новим кредитором була направлена відповідачу досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором на підставі п. 1.9 кредитного договору.

Відповідач у суді першої інстанції просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Встановлено, що кредитор вперше скористався передбаченим п. 1.9.1. кредитного договору правом 17 серпня 2009 року та предявив ОСОБА_2 досудову вимогу про дострокове повернення кредиту й платежів за ним у повному обсязі.

Таким чином, у спірних правовідносинах змінився строк виконання основного зобовязання шляхом встановлення дати дострокового повернення всього кредиту.

Згідно п. 1.9.2. кредитного договору, в будь-який час після предявлення банком вимоги і до її фактичного виконання позичальником, банк має право відкликати свою вимогу. Таке відкликання здійснюється банком у письмовій формі. В разі такого відкликання банком вимоги, боргові зобовязання підлягають виконанню позичальником в розмірі, порядку та строки, що визначені цим договором, якщо сторони не домовилися про інше.

Враховуючи те, що матеріалами справи не підтверджується відкликання вимоги від 17 серпня 2009 року, саме вказаний у ній кінцевий строк дострокового повернення кредиту є початковим моментом перебігу строку позовної давності для звернення ТОВ «ОТП Факторінг» до суду щодо захисту своїх порушених прав.

Після зміни строку виконання основного зобовязання (30 днів після одержання вимоги від 17 серпня 2009 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 1.9.1. кредитного договору та змістом досудової вимоги позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після спливу зазначеного у досудові вимозі строку не підлягали виконанню.

Однак банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором тільки в червні 2014 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові, згідно вимог ч.4 ст.267 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_3