Справа № 461/5541/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/94/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова в складі судді Волоско І.Р. від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2, третіх осіб Міністерство культури України, Обєднання профспілок Львівщини про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2017 року позов задоволено повністю.Скасовано наказ генерального директора Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 ОСОБА_4 від 16.05.2017 №113 «Про оголошення догани».Стягнуто з Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 (код ) на користь ОСОБА_3 4 800,00 (чотири тисячі вісімсот) грн. на відшкодування моральної шкоди.Стягнуто з Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 () на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн..

Дане рішення оскаржила Львівська національна галерея мистецтв імені ОСОБА_2.

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати [та ухвалити ти нове рішення], яким в задоволенні позовних відмовити повністю. Вважають рішення необєктивним та необґрунтованим. Зазначають, що жоден із доводів позивача є необґрунтованим, жодного доказу на необґрунтованість винесення догани судом не розглядалось, заперечень чи спростувань доводів суду для винесення рішення не було потрібно. Також, зазначають, що доказів моральних страждань внаслідок оголошення догани позивачу, а потім і дострокового зняття дисциплінарного стягнення з позивача суду не надано. Зазначають, що фактично позовні вимоги були тільки продекларовані в рішенні, а позицію відповідача взагалі ніхто не розглядав.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, письмових та усних пояснень, заяв, поданих учасниками справи як у суді першої, так і апеляційної інстанції, апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 29, 31, 139, 140, 142, 149, 237-1 КЗпП України, пункт 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984, ст. 62 Конституції України, розяснення Верховного Суду України, викладених у листі від 01.04.2014 «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», ст.ст. 15, 16, 23 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України та задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_3, з 01.08.2016 р. переведена з посади наукового співробітника відділу європейського мистецтва XIV-XVIII ст.ст. Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 на посаду старшого наукового співробітника цього ж відділу ОСОБА_5 мистецтв. ОСОБА_5 мистецтв від 20.08.2010 р. №109 на ОСОБА_3 з 01.09.2010 р. покладено виконання обовязків зберігача фондів відділу європейського мистецтва XIV-XVIII ст.ст. Укладаючи трудовий договір, ОСОБА_3 прийняла на себе зобов'язання виконувати роботу, визначену цим договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові (частина перша статті 21 КЗпП України). ОСОБА_5 Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 від 16.05.2017 р. №113, ОСОБА_3, була притягнута до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обовязків, незадовільний стан ведення фондової документації. До дня притягнення до дисциплінарної відповідальності (16.05.2017 р.) права і обов'язки, передбачені за посадою старшого наукового співробітника, позивачу розяснено не було, що підтверджується відсутністю підписаної посадової інструкції чи будь-яких інших документів, які б визначали ці обовязки. Щодо обовязків зберігача фондів відділу європейського мистецтва XIV-XVIII ст.ст., то вони визначені посадовими обовязками хранителів фондових груп, які затверджено 03.01.2007 р. директором ОСОБА_5 мистецтв ОСОБА_2 Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Між тим, описова частина вищевказаного наказу не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок позивач вчинила. Дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано за незадовільний стан ведення фондової документації. Факт такого порушення належним чином не зафіксовано. В описовій частині зазначено, що позивачем неправильно ведеться фондова документація, що є порушенням п.п. 2.2., 2.7. Посадової інструкції. Проте, з посадовою інструкцією старшого наукового співробітника її не ознайомлено, такої позивач не підписувала. Посадові обовязки хранителів фондових груп не містять пунктів 2.2. та 2.7. Безпідставним є звинувачення ОСОБА_3 у порушенні п.п. 2.2., 2.7. Посадової інструкції, за відсутності такої. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 за ведення фондово-облікової документації ОСОБА_5 мистецтв, оскільки її посадовими обовязками ведення такої документації не передбачено, порушення якого саме положення, норми, пункту, статті та якого акту нею призвело до притягнення її до дисциплінарної відповідальності, які саме дії (бездіяльність) вказують на це і що є обєктом порушення не наведено. Описова частина догани, також, складається з інформації про те, що 20.04.2017 відбулась нарада за участі генерального директора, головного зберігача фондів, завідуючого науково-дослідного відділу Європейського мистецтва XIV-XVIII ст.ст., співробітників науково-дослідного відділу Європейського мистецтва XIV-XVIII ст.ст., на якій обговорювалося питання зникнення наукових карток. Згідно висновку комісії, що була створена для зясування причин та обставин зникнення наукових карток відділу, таке зникнення стало можливим із-за вкрай незадовільного ведення фондової документації, внаслідок чого сталося зникнення наукових карток. У своїх поясненнях від 19.04.2017 та доповнення ж від 20.04.2017 не змогла пояснити відсутність наукових карток прядених їй при розділенні відділів. 20.04.2017 83 наукових картки було повернуто ОСОБА_3 у відділ. Де вони до цього часу зберігались не пояснила. Проте, відповідальність за зберігання (збереження) наукових карток не передбачено посадовими обовязками ОСОБА_3 Як вбачається із пояснювальної записки від 19.04.2017 р. та доповнення до неї від 20.04.2017 р., то вони написані на імя головного зберігача фондів ОСОБА_5 мистецтв ОСОБА_6 щодо відсутності первинних наукових карток, тобто, це не пояснення керівнику ОСОБА_5 мистецтв з приводу порушення трудової дисципліни. Тому, зазначене пояснення з доповненням не може вважатися поясненнями від порушника трудової дисципліни, що передбачено статтею 149 КЗпП України, а відтак це свідчить про порушення керівником ОСОБА_5 мистецтв порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого названою правовою нормою. За таких обставин та з врахуванням положень статті 62 Конституції України, вина ОСОБА_3, що могла стати підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, роботодавцем не доведена. Оскільки, за весь період роботи позивача у ОСОБА_5 жодних зауважень щодо її трудової дисципліни не виникало, позивач своєю працею завоювала серед працівників, науковців та колег в музейній сфері авторитет відповідального фахівця із бездоганною діловою репутацією, тому такі дії зі сторони керівництва ОСОБА_5 викликали у позивача значні моральні страждання, які спричинили різке та раптове погіршення здоровя, що призвело до необхідності виклику швидкої допомоги за місцем роботи. Факт надання позивачу екстреної медичної допомоги з причини гіпертонічного кризу безпосередньо на місці її роботи 21.04.2017 р. о 16:00 бригадою швидкої допомоги №2 зафіксовано у медичній картці позивача, копія якою знаходиться у матеріалах справи. У подальшому ОСОБА_3 перебувала на лікарняному до 30.04.2017 р., що у свою чергу спричинило перенесення щорічної відпустки на новий термін з 03.05.2017 р. до 13.05.2017 р.. Таким чином, оголошення догани позивачу призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих звязків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги вищенаведене, слід дійти висновку, що наведені в оскаржуваному наказі обставини не можна розцінювати як порушення посадових обовязків працівника в розумінні статті 139 КЗпП України. Відсутність в обовязках ОСОБА_3 ведення фондово-облікової документації ОСОБА_5 мистецтв та відсутність доказів передачі їй на зберігання зниклих наукових карток, а також не наведення у наказі порушення якого саме положення, норми, пункту, статті та якого акту нею призвело до притягнення її до дисциплінарної відповідальності, які саме дії (бездіяльність) вказують її вину і що є обєктом порушення, свідчить про неправомірність застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани, і тому наказ генерального директора Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 ОСОБА_4 від 16.05.2017 №113 «Про оголошення догани» підлягає скасуванню. Окрім того, виходячи із засад розумності та справедливості, за перенесені страждання позивача слід стягнути з Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 1,5 мінімальної заробітної плати, що становить 1,5 х 3 200,00 грн. = 4 800,00 грн. (Чотири тисячі вісімсот грн. 00 коп.).

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2, третіх осіб Міністерство культури України, Обєднання профспілок Львівщини, з врахуванням уточнених позовних вимог просила суд скасувати наказ генерального директора Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 ОСОБА_4 від 16.05.2017 №113 «Про оголошення догани» та стягнути з відповідача на користь позивача 4800,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 01.08.2016 р. була переведена з посади наукового співробітника відділу європейського мистецтва XIV-XVIII ст.ст. Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 (далі «ОСОБА_5 мистецтв») на посаду старшого наукового співробітника цього ж відділу ОСОБА_5 мистецтв, на якій працює і на даний час. Крім того, наказом ОСОБА_5 мистецтв від 20.08.2010 р. №109 на позивача з 01.09.2010 р. покладено виконання обовязків зберігача фондів відділу європейського мистецтва XIV-XVIII ст.ст. Укладаючи трудовий договір, позивач прийняла на себе зобов'язання виконувати роботу, визначену цим договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку. ОСОБА_5 Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 від 16.05.2017 р. №113 ОСОБА_3, була притягнута до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обовязків, незадовільний стан ведення фондової документації, однак будь-яких порушень трудової дисципліни з боку позивача не було, а оголошення їй догани не має законних підстав і є наслідком неприязного ставлення новопризначеного керівника ОСОБА_5 мистецтв.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу, відповідачем порушено як процедуру вирішення питання притягнення до дисциплінарної відповідальності, що передбачена КЗпП України, так і по суті вказано про незаконність винесення такого.

Так, дійсно, відповідно до ст.ст. 147-149 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Однак, відповідачем, при вирішенні питання про накладення дисциплінарного стягнення не конкретизовано які саме дії, бездіяльності, рішення, тощо, на думку відповідача, свідчать про порушення позивачем трудової дисципліни.

Також, не конкретизовано коли саме, у який спосіб, та які саме діяння позивача свідчать про порушення нею трудової дисципліни та можливі негативні наслідки цього, тощо.

Про це правильно та детально вказано у рішенні суду першої інстанції та вказана встановлена судом першої інстанції обставина дублюванню у судовому рішенні суду апеляційної інстанції не потребує.

Зважаючи на вказане неможливо визначити, зокрема, і чи дотримався роботодавець строку для застосування дисциплінарного стягнення.

Після визначення факту порушення працівником трудової дисципліни відповідачу слід було б розяснити суть порушення працівнику із відібранням відповідних пояснень.

Зважаючи на відсутність конкретизації порушення слід вважати неможливим відібрання пояснень від працівника.

Щодо пояснень позивача керівнику відповідача від 21.04.2017 року (а.с. 7), то такі слід вважати поясненнями по суті певних виробничих питань, що мали місце у відповідача, однак аж ніяк не слід вважати поясненнями по суті порушень, які не визначені.

Крім цього, у оспорюваному наказі жодним чином не конкретизовано нормативних актів, внутрішніх правил, тощо, які, на думку відповідача, були порушені позивачем та свідчить про необхідність вирішення питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Наведені у оспорюваному наказі норми як правильно вказано у рішенні суду першої інстанції фактично не існують за відсутності самої посадової інструкції, про яку йдеться у наказі.

Крім цього, оскаржуваний наказ винесений в порушення ст. 252 КЗпП України, а саме без згоди виборного профспілкового органу, зважаючи на те, що позивач є членом Профкому первинної профспілкової організації галереї мистецтв (а.с. 20, 44, 45).

Окрім цього, навіть у випадку, якщо припустити встановлення певного порушення вчиненого позивачем, відповідачем у оскаржуваному наказі не зазначено як відповідач при вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності врахував ступінь тяжкості порушення; заподіяну ним шкоду і в чому така полягає; обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Зважаючи на вказане, доводи відповідача слід вважати голослівними та безпідставними, зважаючи, також, і на надану апеляційним судом відповідачу можливість надати копії матеріалів, що стали підставною для притягнення відповідача до відповідальності (винесення оскаржуваного наказу) із копією посадової інструкції позивача чого відповідачем не здійснено.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то судом першої інстанції правильно враховано факт заподіяння такої, ступінь тяжкості заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань позивача, протиправну поведінку відповідача (оскаржуваний наказ), що спричинили таку шкоду, а також період необхідний для відновлення позивачу звичного життєвого стану.

Так, позивач, яка має тривалий трудовий стаж без випадків притягнення до дисциплінарної відповідальності, без зауважень до роботи, є членом профспілки, дійсно внаслідок неправомірного наказу, а також подій, що передували його винесенню (звинувачення у неправомірній поведінці, витребування пояснень, тощо) пережила стрес, душевні хвилювання, перебувала на лікуванні, тривалий час відчувала образу та неспокій з приводу звинувачення її у порушенні трудової дисципліни, що не відповідає дійсності, вказане не могло не вплинути і на її стосунки з оточуючими, співпрацівниками, членами сімї і тд. Заподіяння моральної шкоди, окрім доводів позивача, які не заперечувались відповідачем, додатково підтверджено випискою із її медичної картки (а.с. 46).

Враховуючи засади розумності та справедливості, на думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір заподіяної моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню не є надмірним та відповідає обсягу заподіяних моральних страждань позивача.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними а саму скаргу відхилити, залишивши оскаржуване рішення суду без змін, як таке що відповідає обставинам. що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції, що додаткового дублювання у судовому рішенні суду апеляційної інстанції не потребує.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19.07.2018 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_7