Справа № 750/3925/18
Провадження № 2/750/1305/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання Скакун М. Ю., представника позивача адвоката Акуленка В. М., представника третьої особи Карпенко Я. А., представників відповідача Кулешової М. А., Католика М. А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова,

в с т а н о в и в:

26.04.2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради (далі відповідач) і, уточнивши 08.06.2018 року раніше заявлені вимоги, просив:

а) визнати протиправним і скасувати пункт 3.4 рішення відповідача від 17.05.2018 № 214, яким йому відмовлено у виключенні з числа службових жилих приміщень квартири

АДРЕСА_1 зобов`язати відповідача прийняти рішення про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових жилих приміщень з подальшим наданням її сім`ї позивача для постійного проживання та зняттям позивача з квартирного обліку.

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваним рішенням порушено право позивача на отримання житла, яке гарантовано Конституцією та законами України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав; представник третьої особи вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Представники відповідача позов не визнали зазначивши, що заявлені вимоги є формою втручання у внутрішню компетенцію відповідача та, що оскаржуване рішення не зачіпає права та інтереси позивача. На думку представників відповідача, вказані обставини є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач є полковником Збройних сил України; він брав безпосередню участь в антитерористичній операції та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Натепер позивач перебуває на військової службі і станом на 10.04.2018 року має 24 роки 08 місяців 09 діб календарної вислуги (а.с. 7-9, 12).

Позивач разом із членами сім`ї користується однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 (далі Квартира), що має статус службового житла, при цьому з 01.03.1999 року він перебуває в загальній черзі на отримання житла під номером 31 (а.с. 123). Як особа, яка має пільги, позивач перебуває в черзі першочерговиків на отримання однокімнатної квартири під номером 12.

Квартира, яку займає сім`я позивача, придбана за рахунок коштів Міністерства оборони України і передана на баланс територіальної громади міста Чернігова.

26.01.2018 року начальник Чернігівського гарнізону направив на адресу відповідача клопотання, погоджене з третьою особою, про виключення Квартири з числа службових жилих приміщень; 01.03.2018 року з подібним листом звернувся до відповідача й позивач.

Листом від 16.03.2018 № М-1855-2 відповідач відмовив у задоволенні прохання позивача, пославшись на відсутність достатньої мотивації підстави виключення Кватири із службового житла та не надання доказів відсутності у Міністерства Оборони України потреби у використанні Квартири для забезпечення службовим житлом інших військовослужбовців.

17.05.2018 року відповідач ухвалив рішення за № 214, пунктом 3.4 якого відмовив у задоволенні вимог третьої особи про зміну статусу Квартири.

Суд констатує, що статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право мати житло.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України… Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Таким чином, позивач як військовослужбовець, який має понад 24 роки календарної вислуги і з 1999 року перебуває в черзі на отримання житла, за статтею 12 Закону набув право на отримання житла за рахунок держави.

Згідно з частиною першою статті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, встановлено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів.

За приписом частини другої пункту 11 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, яка затверджена наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011року.

Зокрема, пунктом 2.2. зазначеної Інструкції передбачено, що всі рішення щодо виключення житлового приміщення із числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення виключається із числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.

Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що для виключення квартир із числа службових начальником гарнізону, за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району, направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті рад (відповідних державних адміністрацій) про виключення квартир із числа службових; до листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України».

Протокольним рішенням Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України від 14.12.2017 № 794 ухвалено надати Квартиру в постійне користування позивачу із зняттям його з квартирного обліку (а.с. 13).

Отже, при вирішенні питання зміни статусу Квартири повністю дотримано вимоги чинного законодавства України, при цьому з матеріалів справи не убачається, що виключення Квартири із числа службових жилих приміщень може порушити житлові права інших військовослужбовців, які потребують забезпечення житлом, оскільки, не заважаючи на теперішній статус Квартири, навіть у разі звільнення з військової служби позивач не підлягає виселенню з Квартири без забезпечення іншим жилим приміщення. Тому Квартира, за будь яких обставин, не може бути передана в користування іншим особам.

Таким чином, зміна статусу Квартири та її передача в постійне користування сім`ї позивача, який вже понад чотири роки тому набув право на першочергове отримання житла від держави, не порушує житлові права інших військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання однокімнатної квартири під номерами 1-11.

Відповідно до статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.

Суд вважає, що ухваливши рішення про відмову в зміні статусу Квартири відповідачем здійснено непропорційне втручання в право позивача на мирне володіння житлом, оскільки таке рішення позбавляє його права мати Квартиру в постійному користуванні, а в подальшому набути право власності на Квартиру шляхом її приватизації.

За таких обставин, пред`явлений позов є таким, що ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити. Визнати протиправним і скасувати пункт 3.4 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 № 214 про відмову у виключенні з числа службових жилих приміщень однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради (місце знаходження: м. Чернігів, вул. Магістратська, 7; ) у місячний строк від дня набрання рішенням суду законної сили ухвалити рішення про виключення однокімнатної квартири АДРЕСА_1 з числа службових жилих приміщень, надати їй статус житлової квартири та закріпити за ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), з одночасним зняттям ОСОБА_1 з квартирної черги.

Стягнути з виконавчого комітету Чернігівської міської ради (місце знаходження: м. Чернігів, вул. Магістратська, 7; ) на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев