Постанова

Іменем України

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 530/1291/16-ц

провадження № 61-17029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватне підприємство «Агроекологія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія» на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Обідіної О. І., Прядкіної О. В., від 30 березня 2017 року в частині розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Агроекологія», третя особа - відділ Держгеокадастру у Зінківському районі Полтавської області, про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Агроекологія» (далі - ПП «Агроекологія») про визнання договору оренди землі недійсним.

Ухвалою Зінківського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ПП «Агроекологія» про відкликання апеляційної скарги на ухвалу Зінківського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року, відхилено вказану апеляційну скаргу та залишено без змін ухвалу суду першої інстанції.

Стягнуто з ПП «Агроекологія» на користь держави 1600 грн судового збору.

Стягнення з ПП «Агроекологія» вказаної суми судового збору апеляційний суд мотивував несплатою її відповідачем при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, приватне підприємство «Агроекологія» просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині розподілу судових витрат, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що законом не передбачена можливість відкриття апеляційного провадження у справі за умови несплати особою, що подає апеляційну скаргу, судового збору.

У липні 2017 року позивач подала заперечення (відзив) на касаційну скаргу, який мотивований тим, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі неодноразово оскаржувалась відповідачем, відповідні апеляційні скарги були йому повернуті судом у зв'язку з несплатою судового збору. Судовий збір у сумі 1 600 грн стягнуто апеляційним судом правомірно, відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Зінківського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі неодноразово оскаржувалась відповідачем, відповідні апеляційні скарги були йому повернуті судом у зв'язку з несплатою судового збору ухвалами від 18 листопада 2016 року та 20 січня 2017 року (а.с. 39,60).

Не погодившись з ухвалою суду про відкриття провадження у справі, у лютому 2017 року ПП «Агроекологія» подало на неї апеляційну скаргу, не сплативши при цьому судовий збір.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ПП «Агроекологія» про відкликання апеляційної скарги на ухвалу Зінківського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2016 року, відхилено вказану апеляційну скаргу та залишено без змін ухвалу суду першої інстанції. Стягнуто з ПП «Агроекологія» на користь держави 1 600 грн судового збору.

Згідно із пунктом 9 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, за подання до суду юридичною особою апеляційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 2 роз'яснено, що, у разі виявлення при судовому розгляді справи неповної сплати суми судового збору чи витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи стягнення недоплачених сум проводиться з відповідної особи при ухваленні судового рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано визначивши розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання ПП «Агроекологія» апеляційної скарги на ухвалу першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача судового збору у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи касаційної скарги про те, що, законом не передбачена можливість відкриття апеляційного провадження у справі за умови несплати особою, що подає апеляційну скаргу, судового збору є безпідставними, оскільки відповідач оскаржив ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення його апеляційної скарги без задоволення, а не ухвалу про відкриття апеляційного провадження, оскарження якої не передбачено процесуальним законом.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення касаційну скаргу, а судове рішення апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Агроекологія» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта