Справа №295/9633/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2018 року м. Житомир

м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої - судді Чішман Л.М.

секретаря - Содель О.С.

за участі :

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУСМО" про зміну формулювання та дати звільнення, виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю та трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі та за надурочні роботи, виплату грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що відповідно до наказу № 155 від 14.12.2016 року був прийнятий на роботу водієм ТОВ "ТУСМО", де працював до 22.05.2017 року.

22.05.2017 року звернувся з заявою про звільнення за власним бажанням, оскільки роботодавцем несвоєчасно виплачувалась заробітна плата. Проте, керівник заяву не підписав, посилаючись на те, що необхідно відпрацювати 2 тижні. В той же день позивач подав заяву про звільнення з 22.05.2017 року, за ч.3 ст. 38 КЗпП України, в зв"язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Позивач посилається на те, що відповідно до наказу № 57-к від 31.05.2017 року його звільнено за ч.4 ст. 40 КЗпП незаконно з порушенням норм законодавства. Трудову книжку ОСОБА_3 видано 12.06.2017 року та проведено частковий остаточний розрахунок в сумі 3622,50 грн. Посилаючись на норми права, з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.03.2018 року позивач просить змінити формулювання звільнення з ч. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, змінити дату звільнення з 31.05.2017 року на 08.06.2017 року, стягнути вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю та трудового договору, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.05.2017 року по день прийняття рішення судом, що станом на 11.04.2018 року становить 46971,00 грн., стягнути заборгованість по заробітній платі, а саме за виконані надурочні роботи в сумі 1015,66 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою від 02.10.2017 року відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

06.02.12018 року відповідач направив відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що факт поданння заяви за ч. 3 ст. 38 КЗпП не відповідає дійсності, позивач допустив прогул, заробітна плата виплачувалась вчасно, в підтвердження вказаних обставин посилався на докази.

27.02.2018 року представник позивача направив відповідь на відзив в якому зазначив, що заперечення викладені в відзиві необгрунтовані та не спростовують фактів викладених в позовній заяві, на думку представника відповідача не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. В судовому засіданні 18.07.18 року відмовилась від виклику свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Представник відповідача заперечував , просив відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_3 працював водієм на ТОВ "ТУСМО", з 23.05.2018 року на роботу не вийшов, про що ним була складена доповідна записка. Начальник відділу кадрів ТОВ "ТУСМО" дзвонив ОСОБА_3, проте останній телефонну трубку не брав. Вподальшому, комісія з його участю, в складі завідуючого кадрами ОСОБА_4 та офіс -менеджера ОСОБА_5 виїздили двічи за місцем проживання ОСОБА_3, останній за місцем проживання був відсутнім. 31.05.2017 року в телефонній розмові ОСОБА_3 повідомив, що він звільнився тому на роботу не вийшов. Свідок ОСОБА_6 під час надання пояснень, на вимогу представника позивача, чітко зазначити адресу та розташування на місцевості місця проживання ОСОБА_3 не зміг.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що з 14.12.2016 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу до ТОВ "ТУСМО" водієм автотранспортних засобів відповідно до наказу № 155 від 14.12.2016 року.

Частиною першою статті 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

22.05.2017 року позивач подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з зазначенням дати звільнення з 22.05.2017 року ( а.с. 45). Проте, роботодавець не погодився на звільнення з 22.05.2017 року та вимагав відпрацювати 2 тижні, про що позивач зазначає в позовні заяві.

За таких обставин, пояснення позивача щодо відсутності резолюції керівника, щодо вимоги відпрацювати 2 тижні, спростовується його власними поясненнями викладеними в позові.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Посилання позивача на те, що 22.05.2017 року ним подано іншу заяву, про звільнення з 22.05.2017 року, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України в зв"язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов трудового договору, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, належними та переконливими доказами не доведено.

Встановлення факту несвоєчасної виплати заробітної плати не може бути безумовною підставою для звільнення працівника за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, без подання останнім відповідної заяви.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зміни підстав звільнення на ч. 3 ст.38 КЗпП України та стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку внаслідок порушення законодавства про працю та трудового договору передбаченої ст. 44 КЗпП України.

31.05.2017 року ОСОБА_3 звільнений за прогул без поважних причин, за п. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу № 57-к від 31.05.2017 року, що підтверджується змістом трудової книжки ( а.с. 6) та змістом вказаного наказу ( а.с. 7).

На підтвердження допущення позивачем прогулу відповідачем надано акти за період з 23.05.2017 року по 30 травня 2017 року про відсутність ОСОБА_3 на роботі протягом робочого часу з 8-30 год. до 17-00 год( а.с. 66-71). Відсутність позивача на роботі в період зазначений в актах ним не заперечувався, доказів про поважність причин відсутності на роботі ОСОБА_3 суду не надав.

Відповідно до пункту четвертого статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Суд критично оцінює пояснення представника відповідача про те, що при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення в вигляді зільнення за прогули, було дотримано вимоги ст.149 КЗпП України, шляхом повідомлення позивача про надання пояснень поважності причин відсутності на роботі в телефонному режимі та складання акту про таке повідомлення, виходячи з наступного.

Зі змісту акту від 31.05.2017 року вбачається, що в день його складання в телефонному режимі позивача було запрошено до відділу кадрів для надання пояснень з приводу відсутності на роботі в період з 23.05.2017 року по 31.05.2017 року. Проте, ОСОБА_3 усно, по телефону не пояснив причину відсутності, відмовився з"явитись на роботу для надання пояснень, так як раніше надав заяву про звільнення за власним бажанням( а.с. 72).

Суд не приймає вказаний доказ як належний, оскільки відповідачем в акті від 31.05.2017 року не зазначено, якою саме відповідальною особою підприємства було здійснено телефонний дзвінок, хто уповноважив вказану особу на здійснення вказаних дій, з якого телефонного номеру та на який телефонний номер відбувався дзвінок, хто є власниками телефонних номерів, не надано книгу реєстрації телефонограм, в якій зафіксовано вказаний телефонний дзвінок. Крім того, акт підписаний комісією в складі трьох осіб, проте фізично відомості про які зазначено в акті, могла чути одна особа, за таких обставин, суд визнає вказаний доказ неналежним та таким, що не доводить відібрання пояснень щодо поважності причин відсутності на роботі та відповідну відмову від надання останніх позивачем.

Суд не приймає до уваги акти про відвідування позивача за домашньою адресою складені 24.05.2017 року та 30.05.2017 року, оскільки вказані дії нічим не передбачені, неспростовують та не доводять будь яких обставин, які можуть мати значення для розгляду даної справи.

Лист від 31.05.2017 року адресований ОСОБА_3 для отримання розрахункових та трудової книжки не містить відомостей про адресу місця проживання позивача, за повідомленням представника відповідача направлений простою поштовою кореспонденцією, крім того, не містить інформації, що може бути використана для доведення чи спростування позовних вимог, за таких обставин не приймається судом до уваги.

Дослідивши надані сторонами докази та заперечення, суд дійшов висновку про порушення процедури звільнення за допущення позивачем прогулу без поважних причин, що є підставою для зміни формулювання причини звільнення ОСОБА_3 з роботи.

З урахуванням поданої позивачем заяви від 22.05.2017 року, про звільнення за власним бажанням, з урахуванням строку двох тижнів, які мав відпрацювати працівник при звільненні за п.1 ст. 38 КЗпП України, суд приходить до висновку про те, що підлягає зміні формулювання причин та дати звільнення ОСОБА_3 здійсненого наказом ТОВ "ТУСМО" № 57-к від 31.05.2017 року, через відсутність на роботі з 23 по 31 травня 2017 року без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, з зазначенням формулювання звільнення ОСОБА_3 - у зв"язку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника, на підставі п. 1ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням з 05.06.2017 року.

Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що позивач власне допустив порушення трудової дисципліни та вчинив прогули в період з 23.05.2017 року по день звільнення, доказів про поважність причин відсутності на роботі в даний період суду не надав. Причина формулювання звільнення змінена лише внаслідок порушення відповідачем порядку звільнення. Позивачем в обгрунтування стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не зазначено та не надано доказів про те, що останній мав намір працевлаштуватись на роботу, зареєструвався в центрі зайнятості, звертався для працевлаштування проте йому було відмовлено внаслідок наявної в трудові книжці причини звільнення за допущення прогулу.

Згідно відомості про виплату коштів № 20 за травень 2017 року від 08.08.2017 року вбачається, що з ОСОБА_3 проведено остаточний розрахунок в сумі 3569,12 грн. ( а.с. 61), у вказану суму входить компенсація за невикористану відпустку в сумі 1614,20 грн., що підтверджується розрахунковим листком за травень 2017 року.

Позивачем не надано суду доказів про наявність заборгованості по заробітній платі та заборгованості в зв"язку з невиплатою компенсації за невикористану відпустку, за таких обставин суд відмовляє в задоволенні вказаних позовних вимог.

Посилання в мотивувальній частині позову на ст. 116 КЗпП України та стягнення внаслідок порушення строків виплати всіх сум, що належать позивачу від підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку передбаченого ст. 117 КЗпП України не може бути підставою для стягнення вказаних сум, оскільки прохальна частина позову не містить вказаних вимог, а суд ненаділений повноваженнями розгляду справи за межами розміру позовних вимог. Крім того, позивач не позбавлений права звернутись до суду вподальшому з вказаними позовними вимогами.

Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за відпрацьовані надурочні години, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Довідкою № 404 від 16.08.2017 року ТОВ "ТУСМО" підтверджує кількість годин відпрацьованих позивачем протягом грудня 2016 року - по травеня 2017 року включно.

Згідно ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

Зі змісту щомісячних розрахункових листків ( а.с. 48-53) вбачається, що нарахування заробітної плати проведено не в повному обсязі, а саме не в повній мірі проведені нарахування за час виконання надурочних робіт. Суд приходить до висновку, про те, що розрахунок наданий представником позивача викладений у відповіді на відзив ( а.с. 80-85) є правильним, за таких обставин, суд стягує з відповідача на користь позивача 1015,66 грн. за роботу виконану в понадурочний час, без урахування обов"язкових податків та платежів.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши порушення трудових прав позивача, врахувавши глибину та характер моральних страждань позивача, суд дійшов до висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, проте, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди саме в сумі 10 000, 00 грн., а тому дана вимога підлягає задоволенню частково, з урахуванням вимог розумності та справедливості, на підставі наявних матеріалів у справі, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в сумі 1 000,00 грн.

Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, КЗпП України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( прож. ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт ВН № 180330, виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирській обл. 11.01.2003 року, іден. код 0 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТУСМО"(10006 м.Житомир, вул. Денишівська, 4, І.к. 13548879) про зміну формулювання та дати звільнення, виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю та трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі та за надурочні роботи, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_3 через відсутність на роботі з 23 по 31 травня 2017 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, оформлене наказом № 57-к від 31.05.2017 року незаконним.

Змінити формулювання причин та дати звільнення ОСОБА_3 здійсненого наказом ТОВ "ТУСМО" № 57-к від 31.05.2017 року, через відсутність на роботі з 23 по 31 травня 2017 року без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, вказавши формулювання звільнення ОСОБА_3 - у зв"язку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника на підставі п. 1ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, змінити дату звільнення з 31.05.2017 року на 05.06.2017 року.

Стягнути з ТОВ "ТУСМО" на користь ОСОБА_3 1015,66 грн. за виконання надурочних робіт без урахування обов"язкових податків та платежів.

Стягнути з ТОВ "ТУСМО" на користь ОСОБА_3 1000,00 грн. моральної шкоди.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про стягнення тримісячного середнього заробітку внаслідок порушення законодавства про працю та трудового договору, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.05.2017 року по день прийняття рішення судом по даній справі, що станом на 11.04.2018 року складає 46971,00 грн.

Стягнути з ТОВ "ТУСМО" на користь держави 1409,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.07.2018 року.

Суддя Л.М.Чішман