Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 711/9075/15-ц

провадження № 61-13975св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О.В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року у складі судді Позарецької С. М. та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2016 року у складі колегії суддів: Подороги В. М., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Виконавчої дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, його з 30 грудня 2014 року поновлено на посаді заступника начальника управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33 111,99 грн та моральну шкоду у розмірі 500 грн, а всього 33 611,99 грн. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 09 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого 03 квітня 2015 року про поновлення ОСОБА_3 з 30 грудня 2014 року на роботі на вищезазначеній посаді, при цьому зазначено, що постанова підлягає негайному виконанню.

Проте, рішення суду в частині поновлення його на роботі на посаді заступника начальника управління господарського забезпечення виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було виконане лише 05 листопада 2015 року, тобто відповідач своїми діями позбавив позивача законних прав на працю та можливість заробляти кошти на утримання сім'ї.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач на підставі статті 236 КЗпП України просив стягнути з відповідача на свою користь середньомісячний заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 03 квітня по 05 листопада 2015 року у розмірі 73 259,10 грн, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 03 квітня по 05 листопада 2015 року у розмірі 50 088,78 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення Соснівським районним судом м. Черкаси 03 квітня 2015 року рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі, відповідач видав наказ про його поновлення на роботі лише 05 листопада 2015 року, тобто здійснив затримку виконання судового рішення, що у розумінні статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі за період з 03 квітня по 05 листопада 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 04 квітня по 04 листопада 2015 року у розмірі 71 373,35 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі підлягає стягненню за 145 робочих днів, а не за 147 днів, як зазначено судом першої інстанції, оскільки у зазначений розрахунок помилково враховані 03 квітня 2015 року - день ухвалення судового рішення, та 05 листопада 2015 року - день поновлення позивача на посаді. При цьому апеляційний суд, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі у розмірі 71 373,35 грн, виходив із середньоденної заробітної плати, яка становить 492,23 грн.

У квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2016 року, в якій заявник просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказував на те, що згідно із штатним розписом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженим наказом від 16 серпня 2013 року, посада, на яку поновлено позивача за рішенням суду, не передбачена. Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлена середньоденна заробітна плата позивача у розмірі 340,74 грн, виходячи з якої було ухвалено оскаржуване рішення суду першої інстанції, при цьому апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, всупереч вимогам частини третьої статті 61 ЦПК України, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі у розмірі 71 373,35 грн, виходив із середньоденної заробітної плати, яка становить 492,23 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, ухвалою цього ж суду від 19 жовтня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

У червні 2016 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу, в яких просив залишити рішення апеляційного суду без змін.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом установлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 з 30 грудня 2014 року поновлено на посаді заступника начальника управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33 111,99 грн та моральну шкоду у розмірі 500 грн, а всього 33 611,99 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 09 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого 03 квітня 2015 року, про поновлення ОСОБА_3 з 30 грудня 2014 року на роботі на вищезазначеній посаді, при цьому зазначено, що постанова підлягає негайному виконанню.

На підставі наказу від 05 листопада 2015 року № 376-к, виданого виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ОСОБА_3 з 30 грудня 2014 року поновлено на посаді заступника начальника управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 33 111,99 грн та моральної шкоди у сумі 500,00 грн, а всього 33 611,99 грн.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

З урахуванням викладеного, суди дійшли правильного висновку, що саме з вини відповідача відбулася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді заступника начальника управління господарського забезпечення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що відповідно до статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що розмір середньої заробітної плати позивача за останні два відпрацьовані календарні місяці роботи - серпень та липень 2014 року становить (10 475,34 + 10690,67): 2 = 10 583,01 грн, середньоденна заробітна плата становить 340,74 грн.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте апеляційний суд в оскаржуваному рішенні при визначенні суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу, помилково для її обрахування виходив із середньоденної заробітної плати в сумі 492,23 грн,а не з 340,74 грн, як встановлено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2015 року, яке набрало законної сили.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду в частині стягнутого з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні шляхом зменшення, з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача в сумі 340,74 грн.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що згідно із штатним розписом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженим наказом від 16 серпня 2013 року, посада, на яку поновлено позивача за рішенням суду, не передбачена - не заслуговує на увагу, оскільки це не перешкоджало виконанню рішення суду про поновлення незаконно звільненого ОСОБА_3 на зазначеній посаді.

Разом з тим Верховний Суд, з урахуванням вищевикладеного, погоджується з доводами касаційної скарги щодо того, що апеляційний суд всупереч вимогам частини третьої статті 61 ЦПК України, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі у розмірі 71 373,35 грн, виходив із середньоденної заробітної плати позивача 492,23 грн, а не 340,74 грн, як встановлено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2015 року, яке набрало законної сили.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду в частині стягнутої з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні шляхом зменшення, з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача в сумі 340,74 грн, а саме з 71 373,35 грн до 49 407,30 грн.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2016 року змінити шляхом зменшення стягнутого з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі за період з 04 квітня по 04 листопада 2015 року до 49 407,30 грн.

В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик