АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7578/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1558/18Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С.,при секретарі: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року (прийняте суддею Кулешовою Л.В., повний текст якого складено 24 травня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення сплачених коштів відповідно до попереднього договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 травня 2016 року він уклав з ОСОБА_2 попередній договір (договір завдатку), за умовами якого остання зобов'язалася продати йому належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 за 25000 доларів США. У якості завдатку відповідачу було передано кошти у сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 26630 грн. (26,63 грн. за долар згідно курсу НБУ станом на 09 вересня 2016 року). На сьогоднішній день договір купівлі-продажу нерухомого майна, як це передбачено п.1.1. попереднього договору не укладено у зв'язку з відмовою відповідача від продажу квартири. Вказує, що відповідач відмовляється продати квартиру, кошти, сплачені ним в рахунок завдатку не повертає. Так, пунктами 3.1.5 та 3.4.2 договору встановлено відповідальність відповідача: у разі невиконання своїх зобов'язань щодо укладення з покупцем договору купівлі-продажу нерухомості відповідач зобов'язана повернути завдаток у подвійному розмірі та сплатити пеню у розмірі 1% від суми прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення), за кожен день прострочення. Таким чином, на підставі наведеного та у відповідності до вимог ст.571 ЦК України вважає, що відповідачка повинна сплати йому завдаток у подвійному розмірі, що становить 53260 грн. (26630 грн. х 2). Крім того, з відповідача підлягає стягненню і пеня за період з 30 червня 2016 року по 12 вересня 2016 року у сумі 3477,22 грн. Тобто, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 56737,22 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати у сумі 567,37 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення сплачених коштів відповідно до попереднього договору задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_3(РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) 26630 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 266,66 грн., а всього 26896,66 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 25 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір (договір завдатку), за умовами якого сторони прийняли на себе зобовязання у строк до 25 червня 2016 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Відповідно до п.2.1. попереднього договору на підтвердження зобовязання покупець передав в рахунок вартості обєкта, а продавець отримав завдаток у сумі еквівалентній 1000 доларів США.

Пунктом 3.1.5 попереднього договору передбачено, що продавець в разі невиконання своїх зобовязань, визначених у п.п.3.1.1, 1.1.5 договору зобовязується повернути покупцеві завдаток в подвійному розмірі до 30 червня 2016 року, а в разі прострочення виплати завдатку в подвійному розмірі сплатити пеню у розмірі 1% від суми прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення) за кожен день прострочення.

Так, укладений між позивачем та відповідачем попередній договір, нотаріально не був посвідчений, проти чого не заперечували учасники справи та підтверджується вищенаведеним попереднім договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, та сторони домовилися укласти такий договір лише в майбутньому, тому передана грошова сума є авансом. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 26630 грн., (що за курсом НБУ станом на 09 вересня 2016 року еквівалентно 1000 доларів США, та становить 26630 грн.), а не подвійну суму 53260 грн., як просить позивач. Разом з цим місцевим суд зазначив, що оскільки попередній договір є нікчемний, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені, передбаченої договором у разі несвоєчасного виконання зобовязань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно до ч.1ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки попередній договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений лише у письмовій формі, проте нотаріально не був посвідчений, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що він не відповідає вимогам встановленимист.635 ЦК України для попереднього договору.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оспорюваний попередній договір підтверджує тільки факт отримання відповідачкою від позивача грошових коштів (авансу), тобто попередньої оплати за продаж квартири.

Згідност.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Таким чином аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обовязку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сплачена в рахунок виконання договору відповідачу сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася та задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Зазначений правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апелянта стосовно того, що ніяких грошових коштів від ОСОБА_3 вона не отримувала, оскільки гроші одержала ОСОБА_4 власниця агентства нерухомості «Ніка», задля передачі їх іншим особам на підтвердження укладення в майбутнього договору купівлі-продажу квартир, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами даної справи.

Так, відповідачем зазначено та надано аналогічний попередній договір щодо купівлі-продажу квартири, розташованої у АДРЕСА_3, який був укладений нею з ОСОБА_5, відповідно до якого продавець ОСОБА_5 від покупця ОСОБА_2 отримала в рахунок вартості обєкта на підтвердження взятого на себе зобовязання завдаток у сумі еквівалентній 500 доларів США (а.с.127), що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів.

Крім того, у судовому засіданні відповідач зазначила, що аналогічний договір, відповідно до якого було передано від неї грошові кошти у сумі 500 доларів США, був укладений і з іншою особою, у якої вона планувала купити квартиру після продажу належної їй квартири.

Тобто, з вищевикладеного вбачається, що докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: