Справа № 522/6304/17
Провадження № 2/522/2362/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Школа О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 25403,62 грн. за кредитним договором № 490959375 від 26.09.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 490959375, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20883,07 гривень.

Відповідно до умов Договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві кредит у сумі 20 883,07 грн.

У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14.03.2017 року має прострочену заборгованість за кредитом - 20883,07 грн., за відсотками -3520,55 грн.

В подальшому, Відповідачем - ОСОБА_1 було подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору та послалось на наступне.

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, оскільки до теперішнього часу не надав ОСОБА_1 обіцяний кредит в розмірі 20883,07 грн.

Ствердження в позовній заяві ПАТ «Альфа-Банк» від 27.03.2017 р. про те, що кредитор свої зобов'язання за договором № 490959375 від 26.09.2016 р. виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі 20883,07 грн., не відповідає дійсності. Докази про отримання ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором № 490959375 від 26.09.2016 р. на суму 20883,07 грн. ПАТ «Альфа-Банк» в суд не надав тому, що таких доказів не існує.

Вимоги ч.1 ст. 1054 ЦК України ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №490959375 від 26.09.2016 р. - не виконані, що свідчить про односторонню відмову ПАТ «Альфа-Банк» від договору в повному обсязі.

У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є, відповідно, розірваним (ч.3 ст. 651 ЦК України).

Відмову у наданні кредиту ОСОБА_1 розглядає як підставу для розірвання договору в повному обсязі відповідно до ч.3 ст. 651 ЦК України, оскільки не видача кредиту - це істотне порушення кредитного договору кредитором ПАТ «Альфа-Банк».

У зв'язку з чим, просив розірвати в повному обсязі кредитний договір № 490959375, укладений 26.09.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 та відмовити в повному обсязі в задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» від 27.03.2017 р. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490959375 від 26.09.2016 р. в розмірі 25403,62 грн.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) в судове засідання не з'явився, але надав заяву про слухання справу у його відсутність.

Представник відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов первісний таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного з ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АЛЬФА-БАНК" договору № 490959375 від 26.09.2016 року ОСОБА_1 (далі- Відповідач) отримав кредит у розмірі 20883,07 грн.

Банк виконав вимоги укладеного між ним та Відповідачем та надав Відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені.

З позову вбачається, що відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань кредитного договору № 490959375 від 26.09.2016 року у відповідача станом на 14.03.2017 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості становить 25403,62 грн., яка складається з наступного:

20883,07 грн. - тіло кредиту;

3520,55 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом;

1000,00 грн. - штраф.

Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи.

Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав.

Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати комісій, відсотків, штрафу у суду не має.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судом також встановлено, що внаслідок невиконання Відповідачем умов кредитного договору № 490959375 від 26.09.2016 року, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням, на зазначену суму.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог первісного позову, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Водночас, вирішуючи спір за зустрічним позовом, суд не може прийняти до уваги посилання ОСОБА_1 щодо ненадання ПАТ «Альфа-Банк» доказів отримання ним кредиту, оскільки дане твердження повністю спростовується матеріалами справи, а саме: офертою на укладення угоди про надання особистого кредиту № 490959375 від 26.09.2016 року; додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 490959375 від 26.09.2016 року; анкетою-заявою про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», підписи на яких зроблені власноруч ОСОБА_1

Разом з тим, ПАТ «Альфа-Банк» на підтвердження факту отримання грошей ОСОБА_1 надано суду копію меморіального ордеру №16127 від 27.09.2016 р. відповідно до якого, ОСОБА_1 отримав від банку 20 883,07 гривень, що спростовує доводи позивача за зустрічним позовом щодо того, що гроші він не отримував.

При цьому, суд критично відноситься до посилання ОСОБА_1 щодо не виконання ПАТ «Альфа-Банк» істотних умов договору № 490959375 від 26.09.2016 року, що на його думку також свідчить про односторонню відмову ПАТ «Альфа-Банк» від договору, так як отримання кредиту слугувало основною підставою для укладення даного договору взагалі. Крім того, навіть припустивши, що ОСОБА_1 не отримав кредит, то ним не надано жодного доказу про те, що останній дійсно звертався до ПАТ «Альфа-Банк» з вимогою про виконання умов договору № 490959375 від 26.09.2016 року.

Відповідно до ст. 651 ч. 3 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, і твердження ОСОБА_1 про односторонню відмову ПАТ «Альфа-Банк» від договору в повному обсязі таким, що не відповідає дійсності.

Більш того, виконання ПАТ «Альфа-Банк» своїх обов'язків по кредитному договору підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 На противагу, наявність невиконаних зобов'язань ОСОБА_1 щодо повернення кредиту підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, копією вимоги про дострокове повернення кредиту з доказами її відправлення, що свідчить про попередження ОСОБА_1 про порушення умов зобов'язання.

Враховуючи вищезазначене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 27, 64, 76-81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223,ч.2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 16, 509, 524, 525, 526, 530, 536, 549, 550-551, 610-612, 625-626, 629, 638, 639, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 25 403,62 гривень та судові витрати у розмірі 1600 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

19.06.18