Справа № 489/3072/17
Номер провадження 2/489/339/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2, яким просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 3 780 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп. та судовий збір.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що

- 23.09.2016 року внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, автомобілю, який йому належить, завдано матеріальної шкоди;

- страховиком було здійснено страхове відшкодування у розмірі 2500 грн. 00 коп., проте реальна вартість ремонту виявилась більшою ніж страхова виплата;

- різниця між витраченими коштами та виплатою складає 3 780 грн. 00 коп.

Відповідачем було подано відзив на позов, яким він заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки даний позов вважає необґрунтованим та безпідставним посилаючись на те, що

- відповідач визнав, що дорожньо транспортна пригода сталась із його вини, у звязку з чим був складений Європротокол, який став підставою для відшкодування потерпілому завданих збитків під час ДТП;

- в матеріалах справи міститься договір, укладений між ним та ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», відповідно до якого останній є страховиком за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

- 10.03.2017 року було укладено узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до умов якого розмір страхового відшкодування за шкоду , отриману внаслідок ДТП, визначено у розмірі 2 500 грн. 00 коп. і є остаточним;

- акт виконаних робіт, долучений до матеріалів справи, датований 01.06.2017 р.. При цьому ДТП сталась в вересні 2016 року, виплата страхової компанії - в березні 2017 року, тобто пройшов значний час за який могла статися ще не одна дорожньо-транспортна пригода;

-відсутній детальний перелік пошкоджень , який зазнав автомобіль внаслідок ДТП;

- щодо стягнення коштів на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.00, заперечує в повному обсязі, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи детальний опис виконаних робіт та відсутні докази, що ОСОБА_3 є адвокатом.

На адресу суду від позивача надійшло відповідь на відзив відповідача, згідно з якого вбачається, що :

- страхова компанія в якій застрахована цивільно-правова відповідальність страхувальника не виплатила франшизу та застосувала при оцінці знос на замінюючі деталі в розмірі 1000 грн.00 коп.;

- акт виконаних робіт не підлягає сумніву, оскільки транспортний засіб тривалий час стояв на СТО, бо в позивача не було достатньо коштів для ремонту. При цьому огляд автомобіля відбувався за участю відповідача та СТО та працівниками СТО була надана калькуляція вартості ремонту;

- у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування, винна особа повинна виплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

02 травня 2018 року Ухвалою суду було прийнято справу до провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав,зазначених у позові.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з підстав,зазначених у відзиві.

Встановивши фактичні обставини, з'ясувавши взаємовідносини, які склались між сторонами, дослідивши надані докази, суд виходить з такого.

23.09.2016 року в м. Миколаєві по вул. Озерна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1, та за участю водія ОСОБА_1, який керував транспортним засобом «Volkswagen transporter», державний номер НОМЕР_2.

Автомобіль «Volkswagen transporter», державний номер НОМЕР_2 належить на праві власності позивачу - ОСОБА_1. Внаслідок вказаної ДТП позивачу було завдану матеріальну шкоду у вигляді легкого пошкодження вказаного транспортного засобу.

23.09.2016 року було складено повідомлення про вчинення дорожньо-транспортної пригоди (Європротокол), згідно якого ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, про що зазначив у п.14 «Мої зауваження» Європротоколу.

Відповідно до примітки до ст. 124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому підтвердженням вини ОСОБА_2В є саме Європротокол.

Відповідно до полісу № АК/0582536 цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «Українська транспортна страхова компанія».

10.03.2017 укладено узгодження розміру страхового відшкодування між ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_1, який є потерпілим у дорожньо-транспортній пригоді, що сталося з вини ОСОБА_2

Відповідно до Узгодження розміру страхового відшкодування ОСОБА_1, відшкодовано шкоду, заподіяну в результаті ДТП автомобілю «Volkswagen transporter», державний номер НОМЕР_3, що становить 2 500 грн. 00 коп.

Відповідно до акту виконаних робіт сума проведених поточних робіт з ремонту автотранспорту за замовленням позивача склала 6280 грн.00коп., яку він сплатив.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплатила позивачу страхове відшкодування , згідно полісу, у розмірі 2500 грн. 00 коп.

Суд, враховуючи усі , надані сторонами докази у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, через їх недоведеність, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено позивачем, розмір реального матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача в результаті ДТП, становить 6 280 грн.00 коп., на підтвердження чого він надав акт виконаних робіт на поточний ремонт автомобіля, з якого вбачається, що були здійсненні такі ремонтні роботи: заміна лівого крила в розмірі 400 грн.00 коп., фарбування крила переднього лівого в два кольори 2500 грн. 00 коп., антиком обох передніх лівих крила 100 грн.00 коп., заміна повороту передньої лівої фари 30 грн.00 коп., поворот переднього лівого 250 грн.00 коп., крило переднього лівого 3000 грн. 00 коп.

Проте, суд вважає вказаний акт неналежним доказом вартості спричиненого матеріального збитку, з огляду на те, що в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 23.09.2016 року в п. 11 зазначено видимі пошкодження транспортного засобу «Volkswagen transporter», а саме, пошкодження лівого крила і лівого поворотника та відсутні доказів необхідності виконання саме вказаних у акті робіт ( їх переліку та обсягу) також не можливо встановити причино-наслідковий звязок між пошкодженням автомобіля позивача, які отриманні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23.09.2016 року та проведеними ремонтними роботами .

Крім того Акт підписаний ФОП ОСОБА_5 та не зрозуміло чи є ця особа фахівцем у зазначеній сфері діяльності.

Суду не надано та не заявлялось клопотань про витребування даних щодо оцінки матеріального збитку страховиком, через що неможливо встановити його дійсний розмір та розмір франшизи.

Інших доказів, окрім вказано акту, позивачем суду не надано.

Отже доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, в той час, як доводи відповідача суд вважає обгрунтованими.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню також вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації:м. Миколаїв, АДРЕСА_1;

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє відоме місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.07.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова