Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/673/18 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 49 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/673/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення дітей на виховання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 26 квітня 2018 року суддею Дубовік О. М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, малолітніх дітей залишити на його виховання.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 04 червня 2005 року Левківською сільською радою Житомирського району Житомирської області (актовий запис № 4). Відмовлено у задоволенні вимоги про залишення дітей на виховання позивача.

Не оспорюючи рішення про розірвання шлюбу, в апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у задоволенні позову про залишення дітей на його вихованні та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову у цій частині.

На його думку суд безпідставно відмовив у вирішенні вимог про залишення на його вихованні дітей, не вирішив питання про місце проживання дітей, розглянув справу у відсутність сторін, не зясував обставин справи та позбавив його права надати докази про те, що дітей слід залишити на подальше проживання з ним.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив залишити дітей на його вихованні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Такий висновок суду є правильним і ґрунтується на законі.

Зокрема, відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Таким чином, задоволенням позову про передачу дітей на виховання батькові, порушуватиметься відповідне право матері та остання буде позбавлена законодавчо встановленого обов'язку щодо участі у вихованні дітей, що є неприпустимим.

Відтак, посилання у апеляційній скарзі на неправильність висновків суду щодо відмови у задоволенні вимог про залишення дітей на вихованні батька є такими, що не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього кодексу, в межах заявлених вимог, доводи ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно не вирішив питання про визначення місця проживання дітей є помилковими. З такими вимогами останній до суду першої інстанції не звертався, а тому у суду не було необхідності зясовувати обставини щодо того, з ким залишити на подальше проживання дітей та ухвалювати рішення у цій частині.

Суд правомірно, у відповідності до поданих сторонами заяв, розглянув справу у відсутність сторін. Зазначена обставина не позбавляла права позивача до подачі даної заяви або одночасно із нею подати заяву про зміну позовних вимог, проте таким правом останній не скористався. Зазначене не позбавляє ОСОБА_1 за наявності спору про визначення місця проживання дітей звернутись до суду із відповідним позовом.

Оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 05 липня 2018 року.