АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/920/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 39 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретар Анкудінов О.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2018 року (ухвалене в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 29 березня 2018 року, повний текст виготовлено 06 квітня 2018 року під головуванням судді Степченка М.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового троку на прийняття спадщини.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, апеляційний суд, -

в с т а н о в и в :

14 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обгрунтування вимог позовної заяви вказав, що 27 грудня 2016 року помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальним розміром 0,463га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 637483 від 20 жовтня 2006 року та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальним розміром 2,06га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 532930 від 10 травня 2006 року.

У встановлений законом строк позивач не звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки смерть батька суттєво вплинула на його моральний та психологічний стан та позивач впав в депресивний стан, що змусило його звернутися за психіатричною допомогою та йому було постановлено діагноз емоційно-вольові порушення, неетичний синдром у звязку з чим пропадає пам'ять та стійкий тривожно-депресивний стан. Такий психологічний стан перешкодив позивачу здійснити необхідні дії щодо прийняття спадщини, тому змушений звернутися до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В межах строку, для прийняття спадщини, до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернувся рідний брат позивача ОСОБА_3, на підставі якої й було відкрито спадкову справу. Інших спадкоємців немає.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2018 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер 27 грудня 2016 року, терміном один місяць з дня вступу рішення в законну силу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачем ОСОБА_4 шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України пропущений з поважних причин, внаслідок тривалої хвороби позивача через психічні розлади, а тому йому необхідно надати додатковий строк для подачі заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду ОСОБА_3 оскаржив його у встановленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 вказав, що суд здійснив розгляд справи без наявності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4, а тому вважає, що при ухваленні рішення, судом неповно зясовано обставини справи, які мають значення для її розгляду, порушено норми матеріального та процесуального права, а тому висновок суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про смерть серії 1-СР № 289842, виданого Гладківщинською сільською радою Золотоніського району Черкаської області (а.с. 6), ОСОБА_5 помер 27 грудня 2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 6.

Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому на праві власності земельні ділянки цільового призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 0,463 га та 2,06 га, що знаходяться в адміністративних межах Гладківщинської сільської ради Черкаської області.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є сини померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В межах строку, для прийняття спадщини, до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернувся рідний брат позивача ОСОБА_3, який являється одним із вищезазначених спадкоємців, на підставі поданої ним заяви було відкрито спадкову справу, що підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 45-47).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Закон не містить чітко визначеного поняття поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

27 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернувся до цього ж нотаріуса із заявою про розяснення порядку отримання свідоцтва про право на спадщину, про що сторонами по справі не заперечується.

Згідно листа приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_6 № 528/02-14 від 06 грудня 2017 року (а.с. 52) ОСОБА_4 було повідомлено про те, що заяву про прийняття спадщини подано ОСОБА_3, а оскільки шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини пропущено, то він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та рекомендовано йому звернутися до суду про встановлення додаткового строку прийняття спадщини або про встановлення факту прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 в обгрунтування її вимог вказав, що строк на прийняття спадщини пропущено через ту обставину, що через смерть батька він впав у депресивний стан і через психологічні розлади позивач перестав усвідомлювати реальний плин часу, почав плутати обставини, які відбулись в минулому з дійсними обставинами. Часто не мав настрою для здійснення будь-яких дій, чи навіть бажання до життя.

Крім того вказав, що з даного приводу звертався до за медичною допомогою до лікаря психіатра.

З медичної картки хворого, що була досліджена судами першої та апеляційної інстанцій вбачається, що останній звертався за медичною допомогою до лікаря психіатра, про що в картці маються відповідні записи від 14 березня 2017 року, 19 травня 2017 року, 11 липня 2017 року, 14 листопада 2017 року і йому визначено діагноз емоційно-вольові порушення, неетичний синдром.

Право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову справу, то положення частини третьої ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Відповідно до розяснень Пленуму ВСУ, викладених у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення осіб додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що смерть батька позивача стала причиною його тривалої хвороби внаслідок психічних розладів, що є підставою для визнання причин пропуску звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини поважною.

Однак, колегія суддів, оцінивши матеріали справи всі наявні надані докази сторін як в підтвердження позову так і в його заперечення в сукупності вважає такий висновок районного суду передчасним.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

ОСОБА_4 в своїй позовній заяві вказував, що не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк з поважних причин, через тяжку хворобу, повязану з психічними розладами.

Із наявної в матеріалах справи медичної картки вбачається, що ОСОБА_4 звертався до лікаря психіатра за медичною допомогою, однак дані в матеріалах справи лише констатують факти звернення 14 березня 2017 року, 19 травня 2017 року, 11 липня 2017 року, 14 листопада 2017 року. Даних про те, що позивач тривалий час хворів і не міг звернутися до нотаріальної контори суду не надано, а самі факти звернень до лікаря не містять висновку про неможливість останнього у зазначений період подати заяву про прийняття спадщину.

Крім цього, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції він спростував вказані доводи, надавши суду пояснення про те, що пропуск строку на подачу заяви про прийняття спадщини відбувся через його недбалість, оскільки він забув подати таку заяву у визначений строк, проте наполягав на задоволенні позовної заяви, не надавши при цьому будь-яких інших обгрунтованих доводів в її підтвердження.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановленим цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціни позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 3 статті 12 ЦПК України та частина 1 статті 81 ЦПК України зазначають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 2 статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням всіх вищевстановлених обставин справи, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість своїх доводів щодо поважності причин пропуску строку на подачу заяви прийняття спадщини та не надано докази на підставу своїх вимог, які були б достатніми для визначення додаткового строку, тому підстав для їх задоволення не вбачає та вважає, що висновок районного суду є помилковий підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Крім того, у відповідності ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції № 96026 від 04 травня 2018 року (а.с. 62) ОСОБА_3 сплачено за подачу апеляційної скарги 960 грн. судового збору, тому оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат вважає, що вони підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у вищезазначеній сумі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 268 ЦПК України, апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового троку на прийняття спадщини скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового троку на прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2018 року.