Дата документу 05.07.2018
ЄУ № 420/820/18
Провадження №2-о/420/174/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в смт. Новопсков Луганської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини від батьків, що перебувають у шлюбі, заінтересована особа Новоайдарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою, в уточненій заяві просить встановити факт народження дитини хлопчика ОСОБА_3 в смт. Іванівка, Антрацитівський район, Луганська область, який народився 23 грудня 2017 року вагою 3450 грамів, від батьків: матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, Російська Федерація, батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, з метою подальшої реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про народження.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15.08.2011. 23 грудня 2017 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганськї області ОСОБА_1 народила дитину хлопчика на імя ОСОБА_3. З метою належної реєстрації народження дитини заявник звернулась до Новоайдарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про народження дитини, оскільки форма наданого нею документу для реєстрації дитини лікарського свідоцтва про народження, виданого «Государственным учреждением «Луганский перинатальный центр» (російською мовою), не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Встановлення факту народження має для заявника юридичне значення, так як вона зможе зареєструвати народження сина у встановленому законом порядку.

Заявник в судове засідання не зявилася, в своїй заяві просила розглянути справу без її участі, на заявлених вимогах наполягає.

Представник заінтересованої особи Новоайдарського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ в Луганській області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень не має, рішення просить ухвалити на розсуд суду.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав.

Враховуючи клопотання учасників судового процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим задовольнити вимоги заявника з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії ЕН №833119, виданим Антрацитівським РВ УМВС України в Луганській області 16.09.2011, та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна.

Заявник та заінтересована особа, громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт серії ЕН №688974, виданий 13.02.2009 Антрацитівським РВ ГУМВС України в Луганській області, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.08.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД №131931, виданим виконавчим комітетом Іванівської селищної ради Антрацитівського району Луганської області 15.08.2011, актовий запис №20.

Як вбачається з медичного свідоцтва про народження №1098, виданого 23.12.2017 «Государственным учреждением «Луганская республиканская клиническая больница Перинатальный центр»» (російською мовою), ОСОБА_1 23 грудня 2017 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, народила дитину чоловічої статі вагою 3450 гр.

Згідно листа Новоайдарського районного відділу ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції в Луганській області № 81/17.21-104 від 10.01.2018 в реєстрації народження дитини чоловічої статі ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_4 було відмовлено у звязку з тим, що предявлене ним медичне свідоцтво про народження, видане «Государственным учреждением «Луганский перинатальный центр» (російською мовою), не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Також на підтвердження факту народження дитини заявник надала до суду медичну документацію виписку з історії розвитку новонародженого №1346 від 28.12.2017; виписний епікриз з історії пологів №1346, згідно якого ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Перинатальному центрі з 09.12.2017 по 26.12.2017 та 23.12.2017 о 02 год. 35 хв. народила живу доношену дитину чоловічої статі масою 3450 гр. та зростом 52 см.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про народження як доказ, суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно принципу 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині має належати з його народження право на ім'я та громадянство.

Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Без державної реєстрації факту народження дитини, вона буде позбавлена можливості в подальшому реалізовувати свої права та обов'язки, що становитиме порушення ст. 8 та інших Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно з п.п. «а» п. 2, 3, 22, 23 гл. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставами для проведення державної реєстрації для народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладом охорони здоров'я, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Власне ім'я дитини визначається за згодою батьків. По-батькові дитині присвоюється за власним іменем батька.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження сина.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 122 СК України походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документу закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

Враховуючи вищенаведене законодавство, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя та інших.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник, заінтересована особа та їх дитина, суд на підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, дійшов до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження нею 23.12.2017 в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, Україна, дитини чоловічої статі, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження дитини, видане відповідним державним органом України.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення у даній справі про встановлення факту народження слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 13, 80, 81, 89, 294, 315-317, 319, 352, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини від батьків, що перебувають у шлюбі, заінтересована особа Новоайдарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2, задовольнити.

Встановити, що громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, 23 грудня 2017 року в смт. Іванівка Луганської області, Україна, народила дитину чоловічої статі, батько дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Заявник громадянка України ОСОБА_1, 13.03.1991 року, паспорт серії ЕН №833119, виданим Антрацитівським РВ УМВС України в Луганській області 16.09.2011, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна.

Заінтересована особа Новоайдарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, розташований за адресою: вул. Дружби, 1, смт. Новоайдар, Луганська область, код ЄДРПОУ - 21758095.

Заінтересована особа - громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт серії ЕН №688974, виданий 13.02.2009 Антрацитівським РВ ГУМВС України в Луганській області, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Допустити рішення до негайного виконання.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: О.С. Стеценко