У Х В А Л А

16 липня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/5345/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О.Ф.,

розглянувши апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Піхур О.В.

від 28 лютого 2018 року

у справі № 761/13117/14-ц Шевченківського районного суду м. Києва

за скаргою ОСОБА_3

на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Федорової ДіаниДмитрівни

стягувач - ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Шевченківський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві) звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Зважаючи на положення п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути особі, яка її подала з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що хвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу, подану Шевченківським РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. Згідно ухвали суду апелянту необхідно було надати докази сплати судового збору у розмірі та порядку, визначених Законом України «Про судовий збір» зі змінами, а також виконати вимоги п. 2 ч. 4 ст. 356 ЦПК України.

У строк, встановлений судом, Шевченківський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві не усунув недоліки апеляційної скарги.

Подане, після закінчення встановленого судом процесуального строку, клопотання про поновлення строку, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку (ч. 2 ст. 127 ЦПК України).

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що встановлений судом процесуальний строк на усунення недоліків апеляційної скарги може бути продовжений, якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, до закінчення встановленого судом процесуального строку, подала відповідну заяву про продовження такого строку.

Як вбачається з матеріалів справи копія ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2018 про залишення апеляційної скарги без руху отримана апелянтом 05.06.2018, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.

З клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого судом, для усунення недоліків Шевченківський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві звернувся 20 червня 2018 року, тобто після закінчення процесуального строку, встановленого судом, для усунення недоліків.

Оскільки заяву про продовження, встановленого судом, процесуального строку апелянт подав після закінчення такого строку, відсутні правові підстави для продовження процесуального строку, встановленого судом.

Надана апелянтом квитанція про сплату судового збору після закінчення, встановленого судом процесуального строку, не приймається судом до уваги, тому що, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка передбачає повернення позовної заяви (апеляційної скарги).

Так, за приписами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається апелянту.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений судом, відповідно до вимог закону, процесуальний строк, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Ураховуючи викладене, в задоволенні клопотання про поновлення строку для усунення недоліків слід відмовити, а апеляційну скаргу визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення апеляційної скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 357 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, керуючись ст. 121, 185, 357 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про поновлення строку на усунення недоліків - відмовити.

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз'яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з цією скаргою з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя О.Ф. Мазурик