Справа № 645/5093/17
Провадження № 2/645/581/18
РІШЕННЯ

іменем України

27 липня 2018 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Бондарєвої І.В., при секретарі Проневич Д.О., за участі позивача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення коштів в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

16.11.2017 р. позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому просять суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 6161,07 грн. понесених витрат по оплаті комунальних послуг та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 6161,07 грн. понесених витрат по оплаті комунальних послуг.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 з 30.10.1976 року перебував з ОСОБА_4 у шлюбі, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.08.2016 року. На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1999 року, позивачеві, його дружині ОСОБА_7 та їхнім дочкам ОСОБА_6, ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

З березня 2014 по січень 2017 року відповідачі припинили брати участь в оплаті спожитих комунальних послуг. З цього часу комунальні послуги оплачуються позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідачі відмовляються вносити плату за комунальні послуги та відшкодовувати позивачам свою частку витрат. З січня 2017 року ОСОБА_1 відкрив рахунок на своє імя та сплачує за комунальні послуги, які спожив сам, так як квартиру за адресою: м. Харків, вул. Олімпійська, б. 7-а, кв. 72, було розподілено судом на чотири рівні частини.

Позивачі зазначають, що оскільки всі члени сімї є власниками квартири, вони всі повинні нести витрати по оплаті комунальних послуг в рівних частинах. За період з березня 2014 року по січень 2017 року позивачем ОСОБА_1 сплачено 24644.29 грн. за всі види комунальних послуг. Відповідно, частка відповідачів становить 12322.14 грн. Оскільки позивачі володіють рівними частками квартири, тому ОСОБА_4 та ОСОБА_6 повинна сплатити кожна по 6161,07 грн. на користь позивачів.

02.02.2018 р. від представника відповідача ОСОБА_6- ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вона там взагалі не проживає. З червня 2000 року вона проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кім. 27-28. ОСОБА_9 не жила в спірній квартирі з 2013 року , оскільки проживала окремо на дачі.

Вважає, що позивачі не надали жодних доказів того, що комунальні послуги були сплачені виключно за рахунок їх особистих коштів. Зазначила, що її чоловік, ОСОБА_10 на постійній основі давав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 готівкові кошти на сплату комунальних послуг. Що стосується ОСОБА_4П, то шлюб між позивачем та нею було

розірвано в серпні 2016 року, тобто, свої обовязки подружжя з 2014 по серпень 2016 року виконувало спільно. Будь-хто із подружжя, сплачуючи комунальні платежі під час шлюбу, сплачує їх за рахунок коштів, що є їх спільною сумісною власністю.

Крім того, оскільки квартира в період 2014-2016 р.р. належала співвласникам на праві спільної сумісної власності, розмір часток кожного із співвласників, порядок користування майном в цей період не був встановлений, тому безпідставним є поділ комунальних витрат на чотирьох співвласників порівну.

Крім цього, ст.360 ЦК України, на яку посилаються позивачі, стосується тільки співвласників з виділеною часткою у праві спільної часткової власності, тому не може бути застосована до спірних правовідносин.

В наданих копіях квитанцій у графі підпис платника містяться підписи різних людей. З розрахунку позивачів незрозуміло, за які саме конкретні комунальні послуги та ким здійснювалася оплата, при цьому стаття 360 ЦК передбачає обовязок щодо відшкодування витрат на утримання майна, а не оплату за всі комунальні послуги.

13.03.2018 р. від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ОСОБА_6, відповідно до якої зазначено, що він з моменту початку окремого проживання з ОСОБА_4 та по сьогоднішній час зустрічався з нею всього два рази, а з чоловіком ОСОБА_6М -. ОСОБА_10 взагалі не зустрічався, а тому ОСОБА_1 не міг отримувати грошові кошти від останнього. В позовній заяві вказана вся сума оплачених комунальних послуг за період з березня 2014 року по січень 2017 року, а також в позовній заяві зазначено, що сплату комунальних послуг проводив ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тому вона не повинна бути відповідачем по справі.

30.03.2018 р. від відповідача ОСОБА_4. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі через її необґрунтованість та безпідставність. Вказала, що вона фактично не проживає в спірній квартирі з 2009 року, оскільки проживала з чоловіком на дачі в с.Ковяги, з 2013 року вона взагалі не зявляється в квартирі, за виключенням двох - трьох разів. Життя було важким і матеріальну допомогу їм надав чоловік старшої доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_10 Гроші вони витрачали на комунальні, продукти, на придбання корму домашніх птахів, зерно, тощо.

Позивачка ОСОБА_2 проживає в квартирі зі своїми чоловіками, один з яких - ОСОБА_11 слідкував і платив за платежами за квартиру. Вона приїздила на дачу, ОСОБА_4 давала їй курей, вуток, вирощене на дачі, та гроші по 300 - 500 гривень на оплату квартири, один раз на місяць-два.

В 2012 році чоловік пішов від неї, однак інколи, а потім і регулярно він почав зявлятися і приїжджати на дачу для зясування стосунків. Побоюючись його, вона давала йому гроші, курей і вуток

Щодо позовних вимог в період з 20.03.2014 р. по 28.10.2014 р. на суму 6828,96 грн. просить застосувати строк позовної давності.

Також зазначає, що до сум утримання не повинні входити суми за домофон, газ варильний, вивіз ТБВ, холодну воду, гарячу воду, каналізацію, електричну енергію, оскільки ці послуги споживаються тими, хто проживає і використовує нерухоме майно, і не є необхідними задля утримання майна в належному стані, в разі якщо майно не використовується.

За розрахунком відповідача, всього з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 може бути стягнуто 2408,60 грн., інші квитанції не є належними доказами.

Також вважає безпідставними вимоги про стягнення коштів, виходячи саме з рівної частки кожного з співвласників, оскільки такий розподіл часток був здійснений тільки у грудні 2016 року, що підтверджується рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі 645/3521/16-ц від 16 грудня 2016 року.

16.04.2018 р. від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив.

07.05.2018 р. до суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_2 відповідно до яких право зворотної вимоги у солідарному зобовязанні закріплено в ст. 541 ЦК України, а право зворотної вимоги кредитора - ст. 543, 544 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що відповідач ОСОБА_6 є його дочкою, в квартирі вона не зареєстрована. Відповідачі мають ключ від квартири, іноді приходять та користуються своїми кімнатами, але за комунальні послуги не сплачують.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що вона проживає разом з батьком ОСОБА_1 в спірній квартирі та разом з батьком сплачує комунальні послуги, які нараховується відповідно до кількості усіх зареєстрованих осіб. Відповідачі до квартири приходять, користуються своїми кімнатами. В січні 2017 р. особові рахунки були розподілені на 4 рахунка, окрім електроенергії.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд стягнути вказані суми з відповідачів на користь позивачів в порядку регресу.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала у повному обсязі та пояснила суду, що в 2005 р. вона з ОСОБА_1 звільнили спірну квартиру для доньки ОСОБА_2 та переїхали проживати на дачу, де вели велике господарство. Її (ОСОБА_4П.) та ОСОБА_1 утримував чоловік їхньої другої доньки ОСОБА_6 ОСОБА_10 В 2012 р. ОСОБА_1 переїхав проживати в спірну квартиру до доньки ОСОБА_2, а вона залишилась жити на дачі. За комунальні платежі, надані за адресою спірної квартири, вона (ОСОБА_4П.) не сплачувала, оскільки була усна домовленість, що вона повністю сплачує комунальні послуги за дачу, на якій живе. Доступ до спірної квартири у неї є, ключі вона має, іноді нею користується.

Представник відповідача ОСОБА_6- ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала у повному обсязі та пояснила суду, що відповідач ОСОБА_6 з червня 2000 року проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кім. 27-28. Вважає, що розрахунок позивачів не підтверджений доказами, правові підстави стягнення коштів відсутні. З лютого 2013 р. ОСОБА_6 разом зі своїм чоловіком надавали кошти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на життя.

Допитавши свідка, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1999 року, яка належала їм на праві спільної сумісної власності (а.с.10).

Особовий рахунок по сплаті комунальних послуг до січня 2017 р. був відкритий на імя ОСОБА_4

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 30.10.1976 р. перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.08.2016 р. (а.с.9).

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є доньками подружжя ОСОБА_4.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.12.2016 р. припинено право спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру та визнано за кожним з них право власності на 1/4 частину квартири (а.с.43, 91).

У вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_6 з 2000 р. зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 к.27,28 (а.с.89, 116).

З січня 2017 р. за вказаною адресою відкриті три особові рахунки: 1 - на імя ОСОБА_1 зі складом сімї дві особи (він та донька ОСОБА_2М.), 2 на імя ОСОБА_4 та 3 на імя ОСОБА_6 (а.с.116).

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та ніким не оспорюються.

Також судом встановлено, що нарахування вартості спожитих комунальних послуг (холодне та гаряче водопостачання, водовідведення, електропостачання) здійснюється відповідно до показників встановлених лічильників, за інші комунальні послуги (опалення житлової площі, утримання будинку та прибудинкової території, вивіз сміття, газопостачання тощо) нарахування здійснюється відповідно до площі квартири та кількості зареєстрованих в квартирі осіб.

Надані позивачами квитанції свідчать про оплату ними комунальних послуг у період з березня 2014 р. (за листопад 2013 р.) по грудень 2016 р., відповідно, позовні вимоги заявлені також за цей період.

Згідно ст.322 ЦК України, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Статтею 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Враховуючи, що позивачі, які виконали обовязок по сплаті комунальних послуг та витрат на утримання їх спільного майна, мають право зворотної вимоги до інших співвласників квартири, проте вимоги за період березень-жовтень 2014 р. (включно) заявлені з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем ОСОБА_4, у цій частині вимоги задоволенню не підлягають, згідно положень ч.4 ст.267 ЦК України.

Відповідно до наданих позивачами квитанцій (а.с.11-20), в період позовної давності з 01.11.2014 р. по 08.12.2016 р. загальний розмір витрат на оплату вартості наданих комунальних послуг та витрат на утримання спільного майна складає 15503,06 грн.

При цьому сума 845,00 грн., сплачена 04.11.2016 р. за послуги КП «Жилкомсервіс», судом врахована один раз, за квитанцією від 18.11.2016 р., оскільки друга квитанція, від 06.12.2016 р., дублює вказану суму, тому не повинна враховуватись (а.с.20).

Загальний розмір витрат (15503,06 грн.) складається, зокрема, з вартості опалення та утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 10929,3 грн., яка має бути розподілена порівну між 4 співвласниками, оскільки останні в силу ст.322 ЦК України, незалежно від їх фактичного місця проживання, зобовязані утримувати майно, яке їм належить.

Таким чином, відповідач ОСОБА_6 має відшкодувати позивачам 1/4 частину витрат по оплаті опалення та утримання будинку і прибудинкової території в період з 01.11.2014 р. по 08.12.2016 р., яка становить 2732,33 грн. ( 10929,3 грн.:4).

Інші витрати позивачів за цей період у розмірі 4573,76 грн. (15503,06-10929,30) мають бути розподілені на 3 частини, відповідно до кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, тобто по 1524,58 грн. на кожну зареєстровану особу (4573,76 грн. :3).

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 мала б відшкодувати позивачам витрати за період з 01.11.2014 р. по 08.12.2016 р. у розмірі 4256,92 грн. (2732,33 грн.+1524,58 грн.).

Проте до 02.08.2016 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, що ними не оспорюється, відповідно, витрати по оплаті комунальних послуг та з утримання спірного майна суд вважає складовими спільного бюджету подружжя, їх спільними витратами, незалежно від того, хто з подружжя вносив кошти до банківської установи.

Враховуючи, що після розірвання шлюбу, тобто в період з 02.08.2016 р. по 08.12.2016 р. позивачами було сплачено 1117,4 грн. (461,60 + 37,87 + 42,87 + 272,40 + 845,00), з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь позивачів 1/4 частина вказаної суми, тобто 279,35 грн. (1117,4 грн.:4).

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідачів на користь позивачів в порядку регресу: з ОСОБА_4 -279,35 грн., з ОСОБА_6 - 2732,33 грн., за період з 01.11.2014 по 08.12.2016 р .

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Так, відповідно до заявленої ціни позову майнового характеру ( 12322,14 грн.) та сплаченого

судового збору у розмірі 640,00 грн., судовий збір, який підлягає відшкодуванню, становить 156,42 грн., відповідно до частини вимог, які задоволені судом (2732,33 грн. + 279,35 грн.). При цьому судовий збір стягується з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 пропорційно до сум, присуджених до стягнення 141,92 грн. та 14,51 грн. відповідно.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) 279 грн. 35 коп. в порядку регресу та судовий збір у розмірі 14 грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) 2732 грн. 33 коп. в порядку регресу та судовий збір у розмірі 141 грн. 91 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчисляється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 01 серпня 2018 р.

Головуючий - суддя