ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 390/263/18

провадження № 22-ц/781/1190/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Карпенка О.Л.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Бистров С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк« ПриватБанк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2018 року, суддя Пасічник Д.І., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк« ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач отримала кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у зв'язку з чим підписав заяву б/н від 01.08.2011 року, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Оскільки відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору то утворилась заборгованість по зобов'язанням , що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Просив суд стягнути із відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк« ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.08.2011 року у розмірі 55 878,78 грн. станом на 31.12.2017 року, яка складається із 1904,50 грн. заборгованість за кредитом, 47137,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3700 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн. (фіксована частина), 2637,09 грн. (процентна складова).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначається , що суд першої інстанції не врахував, що строк дії картки встановлено до 31.03.2015 року, а з позовом Банк звернувся до суду 27.02.2018 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

ОСОБА_2 надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що підлягає залишенню без задоволення у зв'язку з невідповідністю наведених в скарзі обставин. Зазначила, що докази на підтвердження доводів позивача про те, що вона була ознайомлена з умовами дії картки і кредиту за програмою до 03.2015 року позивачем не надано. Картку з дією до 31.03.2015р вона ніколи не отримувала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, 01 серпня 2011 року ОСОБА_2 ознайомившись із умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну карту. Крім того, відповідач надала згоду на те, що підписана нею заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.13 на звороті).

На підставі вказаного договору відповідач отримала кредит у сумі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Суд першої інстанції зазначив, що до анкети-заяви, позивачем долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка не місить відомостей щодо ознайомлення відповідача з її змістом (а.с. 14).

З розрахунку заборгованості , долученого позивачем до позову вбачається, що розрахунок здійснено за договором №б/н від 01.08.2011, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_2, і станом на 31 грудня 2017 року відповідач має заборгованість - 55878,78 грн., яка складається з наступного: 1904,50 грн. - заборгованість за кредитом; 47137,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3700,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також заборгованість по судовим штрафам - 3137,99 грн. (а.с. 7-11).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Випискою по особовому рахунку, наданою банком підтверджується, що останній платіж за умовами договору відповідач здійснила особисто 19 грудня 2014 року в сумі 200,00 грн., після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням останнього платежу 19 грудня 2014 року, строку сплати щомісячного платежу до 25 числа наступного місяця, то саме з 25 грудня 2014 року починає відлік строк загальної позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості, який закінчується 25 грудня 2017 року.

Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 27 лютого 2018 року тобто з пропуском строку позовної давності. Поважних причин пропущення строку позовної давності не зазначено.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи зокрема , що відповідач має заборгованість по кредитним зобов'язанням, які є предметом судового розгляду, перед позивачем . Суд першої інстанції приймаючи до увагу заяву відповідача про застосування строків позовної давності дійшов обґрунтованого висновку , приймаючи до уваги встановлені обставини , що відповідачем пропущено строк звернення до суду з позовом.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Випискою по особовому рахунку, наданою Банком підтверджується, що останній платіж за умовами договору відповідач здійснила особисто 19 грудня 2014 року в сумі 200,00 грн., після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались.

В суді першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно п. 1.1.7.31. Умов і правил надання банківських послуг, термін позовної давності щодо вимог Банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років, що суперечить Цивільному кодексу України, оскільки цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну, а в свою чергу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом норми початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж було здійснено 19.12.2014 року, Банк звернувся в суд із позовною заявою 27.02.2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що належні докази на підтвердження доводів позивача, що відповідачем отримано платіжну картку з терміном дії до 03.2015 року в матеріалах справи відсутні. Суд апеляційної інстанції не визнав належним доказом довідку надану позивачем як додаток до апеляційної скарги, оскільки зазначена довідка не підтверджує самого факту отримання платіжної картки відповідачем на зазначений період. В анкеті заяві відповідно до якої відповідач отримав кошти , відсутня інформація про термін дії картки.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк« ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2018 року - залишити без змін.

Текст постанови складено 10.07.2018року .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: