АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року

м. Харків

Справа № 629/3910/17

Провадження № 22-ц/790/3088/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Панютинська селищна рада міста Лозова Харківської області, Комунальне підприємство Панютинської селищної ради «Управління благоустрою територій»

представник позивача - ОСОБА_3

представник відповідача Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області - Комар Євген Григорович

представник відповідача Комунального підприємства Панютинської селищної ради «Управління благоустрою територій» - Люлька Сергій Леонідович

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року в складі судді Ткаченко О.А.,

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся у суд з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до Панютинської селищної ради Харківської області (далі по тексту - Панютинська сільрада), Комунального підприємства Панютинської селищної ради «Управління благоустрою територій» (далі по тексту КП ПСР «УБТ») про визнання звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП ПСР « «УБТ» незаконним, скасування рішення виконавчого комітету Панютинської сільради №98 від 18.07.2017 року «Про звільнення з роботи директора КП ПСР «УБТ» ОСОБА_1.» та наказ КП ПСР «УБТ» №36-К від 18.07.2017 року «Про звільнення з роботи директора КП ПСР «УБТ» ОСОБА_1.»; відновити дію контракту з керівником КП ПСР «УБТ» від 21 лютого 2017 року та поновити позивача ОСОБА_1 на посаді директора КП ПСР «УБТ»; визнати недійсним запис у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 під №5 від 18.07.2017 року; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, компенсацію у розмірі шестимісячного середнього заробітку та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Доводи позовної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_1 на підставі контракту, укладеного з Виконавчим комітетом Панютинської сільради від 21.02.2017 року був призначений на посаду директора КП ПСР «УБТ» та був наділений певними правами та обов'язками.

23.06.2017 року за участю Панютинського селищного голови ОСОБА_7 мали місце події, в результаті яких ОСОБА_1, як керівника було усунуто від виконання обов'язків, а з підприємства вилучена печатка.

18.07.2017 року було проведено позачергове засідання Виконавчого комітету Панютинської сільради, на якому, на думку позивача, селищний голова ОСОБА_7, переконав членів виконкому розірвати з ОСОБА_1 контракт, при цьому прийняте рішення та його зміст ОСОБА_1 не доводилися. У той же день, у ОСОБА_1 різко підвищився тиск і він був госпіталізований до лікарні.

26.07.2017 року позивач вийшов на роботу, але до своїх обов'язків не приступив у зв'язку зі звільненням, яке відбулося відповідно до наказу КП ПСР «УБТ» №36-К від 18.07.2017 року.

За весь період перебування у трудових відносинах з відповідачем, позивач жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності та умови контракту не порушував, вважає дії Панютинського селищного голови ОСОБА_7 злочинними в результаті яких ОСОБА_1 втратив роботу, також діями селищного голови позивачу було спричинено значну моральну та матеріальну шкоду, постраждала його ділова репутація як керівника, він втратив нормальний сон та став нервовим, все це позбавило його вести нормальне життя, негативно позначилося на його психічному стані та викликало постійне відчуття тривоги та стресу. Вважає, що незаконними діями, пов'язаними з звільненням позивача, останньому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року і ухвалити нове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначав, що судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що в матеріалах справи відсутні які б то не було докази, які б підтверджували позицію відповідача щодо законності причин звільнення ОСОБА_1

Під час судового засідання 13.12.2017 року Панютинським селищним головою ОСОБА_7 було зазначено, що інших підстав звільнення ніж ті, які зазначено у рішення Виконавчого комітету Панютинської сільради № 98 від 18.07.2017 року, не існує.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що у протоколі засідання Виконавчого комітету Панютинської селищної ради від 18.07.2017 року пункт 10 порядку денного під № 96 вказаного рішення «Про затвердження структури, загальної чисельності та посадових окладів працівників КП ПСР «УБТ», яке приймається одноголосно, а вже пункт 11 рішення № 97 «Про тимчасове призначення на посаду заступника директора КП ПСР «УБТ» Івера М.В.». При цьому, діючому на той час директору підприємства ОСОБА_1 про необхідність такої кадрової новації нічого невідомо. В той же час, відповідно до пункту 3.5 Статуту підприємства, виключно директор підприємства затверджує та формує штати, приймає на роботу та звільняє працівників підприємства, укладає з ними трудові договори (угоди, контракти). У суду першої інстанції чомусь не викликало сумнівів питання, навіщо потрібно через рішення виконкому проводити кадрове призначення, яке відповідно до Статуту підприємства знаходиться у виключній компетенції директора підприємства і про яке останній нічого не знає?

Суд першої інстанції також не прийняв до уваги ту обставину, що приймаючи рішення про проведення службового розслідування начебто фактів порушень в діяльності директора КП, останнього про це до відома не поставили, не запропонували надати пояснення. З огляду на вищенаведене, очевидним є те, що звільняючи позивача за вказаними у рішенні № 98 обставинами, Виконавчий комітет Панютинської сільради діяв незаконно, повністю ігноруючи його права, незважаючи навіть на те, що він є членом виконкому, і, що дійсні причини звільнення, є тими, які зазначено у позовній заяві.

Судом першої інстанції проігноровано те, що позивач під час перебування у вказаних трудових відносинах до дисциплінарної відповідальності ніколи не притягався. Така підстава для звільнення, як «не проходження під час прийняття на роботу обов'язкового медичного огляду», є обов'язковою при прийнятті на роботі і її недотримання може бути лише підставою для відмови у прийнятті на роботу або відсторонення від роботи особи яка вже працює (допущена до роботи), та сама по собі не є порушенням трудової дисципліни.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги положення статей 147, 149 КЗпП України.

Крім того, судом у якості підстави відмови у позові зазначено, що встановлений законом строк для звернення до суду, пропущений позивачем.

Проте, судом проігноровано ту обставину, що додатковою підставою для обґрунтування визнання строку звернення до суду позивача з позовом про захист своїх трудових прав, пропущеним з поважних причин та його поновлення, є та обставинам, що копію рішення Виконавчого комітету Панютинської сільради № 98 від 18.07.2017 року та інші документи, пов'язані з його прийняттям, було отримано позивачем лише 13.12.2017 року у судовому засіданні за цією справою. Суд першої інстанції у мотивувальній частинні рішення не вказав свого ставлення до цієї обставини та не надав щодо цього жодної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник КП ПСР «УБТ» - Комар Є.Г. вважав її необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Свої доводи мотивував тим, що позивач звернувся до суду першої інстанції з пропущенням строків для подачі позовної заяви. Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач так і не довів про поважність причин пропуску строку на подачу позовної заяви, належних доказів цьому не надав.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 систематично, без поважних причин не виконував обов'язки, покладені на нього контрактом. Позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не надано доказів та жодних обґрунтувань на підтвердження своїх позовних вимог, про те, що саме з боку КП ПСР «УБТ» порушені його права.

Що стосується твердження представника позивача про те, що наказ про звільнення та запис у трудовій книжці під № 5 від 18.07.2017 року чомусь підписано головним бухгалтером КП ПСР «УБТ» ОСОБА_11, то представник відповідача зазначає, що головний бухгалтер мала на це право і діяла в межах своїх повноважень згідно з Посадовою інструкцією головного бухгалтера КП ПСР «УБТ», затвердженого рішенням виконавчого комітету Панютинської сільради № 39 від 24.03.2017 року, де чітко зазначено, що головний бухгалтер здійснює керівництво працівниками бухгалтерії підприємства, а за відсутності керівника всіма працівниками підприємства, у разі відсутності з будь-яких причин керівника підприємства або особи, яка виконує його обв'язки головний бухгалтер виконує обов'язки керівника підприємства з правом першого підпису фінансових, господарських та інших документів. До того ж, сама ОСОБА_11 після закінчення засідання виконкому Панютинської сільради від 18.07.2017 року телефонувала ОСОБА_1, запропонувала йому прибути на підприємство для ознайомлення з наказом і отримання трудової книжки, проте останній відмовився це зробити.

Крім того зазначав, що посилання позивача на те, що укладення «сумнівних» додаткових угод між КП ПСР «УБТ» та ТОВ «Сервіс контроль» попереднім директором ОСОБА_12, та посилаючись на те, що директор ТОВ «Сервіс контроль» Комар Е.Г. є особою прямо зацікавленою у звільненні з посади ОСОБА_1, при цьому інтереси КП ПСР «УБТ» за цією справою представляє саме ця зацікавлена у його звільненні особа - Комар Є.Г., жодним чином не мають відношення до справи про звільнення з посади ОСОБА_1, є надуманими та необґрунтованими.

Представник КП ПСР «УБТ» - Комар Є.Г. вважав, що рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року законне, обґрунтоване та таке, що прийнято без порушень норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із положень статей 24, 159, 232, 233, 234, 237-1 КЗпП України, статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування», роз'ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», та своє рішення мотивував тим, що підставою припинення трудового контракту та звільнення ОСОБА_1 є систематичне невиконання керівником, без поважних причин, обов'язків, покладених на нього цим контрактом. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив факт не проходження попереднього медичного огляду при прийнятті його на роботу із зобов'язанням пройти зазначений огляд протягом найкоротшого терміну, однак цього до моменту розірвання контракту та звільнення з підприємства не зробив.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 21.02.2017 року між виконавчим комітетом Панютинської сільради в особі Панютинського селищного голови ОСОБА_7 з одного боку та громадянином ОСОБА_1 з другого боку, укладено контракт за яким ОСОБА_1 призначений на посаду директора КП ПСР «УБТ» терміном на 1 рік з 21.02.2017 року по 20.02.2018 року.

Пунктом 5.2. контракту від 21.02.2017 року передбачені підстави припинення контракту, зокрема, підпунктом в) передбачено, що контракт припиняється з ініціативи органу управління майном до закінчення дії контракту у випадках, передбачених пунктом 5.3 цього контракту.

Пунктом 5.3 цього контракту визначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення його дії: а) у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що контрактом від 21.02.2017 року були передбачені підстави припинення контракту, а саме підпунктом а) пункту 5.3. у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом.

18.07.2017 року під час проведення засідання виконавчого комітету Панютинської сільради, на якому особисто був присутній ОСОБА_1 як член виконкому, було розглянуте питання про розірвання контракту з керівником КП ПСР «УБТ» ОСОБА_1

У своєму рішенні № 98 від 18.07.2017 року про розірвання контракту та звільнення ОСОБА_1, виконавчий комітет Панютинської сільради зазначає, що розглянувши доповідний лист першого заступника Панютинського селищного голови Копи Д.О., у зв'язку з систематичним невиконанням ОСОБА_1 без поважних причин обов'язків, покладених на нього контрактом, на підставі підпункту а) пункту 5.3. контракту з керівником КП ПСР «УБТ» від 21.02.2017 року, пункту 8 статті 36 КЗпП України, керуючись статтею 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішив розірвати контракт з керівником КП ПСР «УБТ» ОСОБА_1 з 18.07.2017 року. Звільнити з посади директора КП ПСР «УБТ» ОСОБА_1 з 18.07.2017 року за підставами, передбаченими контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

Згідно з наказом № 36-К від 18.07.2017 року КП ПСР «УБТ» «Про звільнення з роботи директора КП ПСР «УБТ» ОСОБА_1 звільнено з посади директора КП «ПСР «УБТ» з 18.07.2017 року за підставами передбаченими контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 26.07.2017 року, з приміткою, що з підставами звільнення не згоден.

Зазначений наказ був прийнятий на підставі рішення виконавчого комітету Панютинської селищної ради № 98 від 18.07.2017 року, яке прийнято з урахуванням доповідного листа першого заступника Панютинського селищного голови Копи Д.О. № 83 від 17.07.2017 року, в якому повідомлялось про те, що ОСОБА_1 незважаючи на неодноразові зауваження, усні пропозиції пройти попередній медичний огляд, а також офіційний лист № 442 від 26.06.2017 року з вимогою терміново пройти обов'язковий медичний огляд в КЗОЗ «Лозівське ТМО» та надати його результатами до виконавчого комітету Панютинської сільради, результати медичного огляду не надав; незважаючи на неодноразові зауваження, усні пропозиції, а також офіційний лист № 444 від 26.06.2017 року про вжиття всіх необхідних заходів відповідно до Закону України «Про охорону праці» заходів не вжив, звіт про їх виконання до виконавчого комітету Панютинської сільради не подав; незважаючи на зауваження, усні пропозиції, а також офіційний лист № 443 від 26.06.2017 року про необхідність термінового укладання колективного договору ОСОБА_1 колективний договір на реєстрацію до виконавчого комітету Панютинської сільради, не подав; незважаючи на неодноразові зауваження, усні пропозиції, а також офіційний лист № 445 від 26.06.2017 року про вжиття всіх необхідних заходів відповідно до Кодексу цивільного захисту України ОСОБА_1 заходів не вжив, звіт про їх виконання до виконкому Панютинської сільради не подав. За час роботи на посаді директора КП ПСР «УБТ» ОСОБА_1 не подав жодного звіту, в тому числі і за результатами виробничої діяльності підприємства, тим самим порушив пункту 2.3. укладеного з ним контракту: «пункт 2.3. керівник щорічно та щоквартально подає органу управління майном, з яким укладено цей контракт, звіт про результати виконання показників виробничої діяльності, ...».

Отже, перший заступник Панютинського селищного голови Копа Д.О. вважав, що ОСОБА_1 систематично не виконує без поважних причин обов'язки, які покладені на нього укладеним контрактом.

За нормами пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до роз'яснень, наведених в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Судом встановлено, що за умовами пункту 5.2 Контракту від 21.02.2017року, укладеного між Виконавчим комітетом Панютинської сільради, в особі Панютинського селищного голови ОСОБА_7 та ОСОБА_1, дія цього контракту припиняється: 1) після закінченням терміну дії контракту; 2) за згодою сторін; 3) з ініціативи Органу управління майном до закінчення дії контракту у випадках, передбачених пунктом 5.3. цього контракту; 4) з ініціативи Керівника до закінчення дії контракту у випадках, передбачених пунктом 5.4. цього контракту; 5) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

За змістом пункту 5.3 Контракту, цей контракт може бути розірваний, а Керівник звільнений з посади з ініціативи Органу управління майном до закінчення його дії: 1) у разі систематичного невиконання Керівником без поважних причин умов та обов'язків, визначених цим контрактом

Права та обов'язки керівника визначені в пункті 2 контракту.

З огляду на те, що систематичність, як явище, полягає в послідовності у діях, вчинках або наявності системи у чому-небудь, колегія суддів приходить до висновку про те, що визначаючи підставою звільнення ОСОБА_1 - систематичне невиконання без поважних причин умов та обов'язків, визначених цим контрактом, відповідач повинен був вказати в чому саме полягає систематичність невиконання ОСОБА_1 своїх обов'язків, як керівника КП ПСР «УБТ».

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доказів щодо систематичного невиконання без поважних причин умов та обов'язків, визначених контрактом, який було укладено між виконавчим комітетом Панютинської сільради в особі Панютинського селищного голови ОСОБА_7 та ОСОБА_1, матеріали справи не містять.

Не надано таких доказів й суду апеляційної інстанції.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що звільнення позивача відбулося у період його непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності серії АДВ № 644046, відповідно до якого ОСОБА_1 був непрацездатний з 18.07.2017 року по 26.07.2017 року.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання незаконним його звільнення, скасування рішення виконавчого комітету Панютинської сільради № 98 від 18.07.2017 року «Про розірвання контракту з керівником КП ПСР «УБТ», скасування наказу КП ПСР «УБТ» № 36-к від 18.07.2017 року «Про звільнення з роботи директора КП ПСР «УБТ» ОСОБА_1, поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КП ПСР «УБТ»з 18 липня 2017 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З довідки про доходи, яка міститься у матеріалах справи, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за період з 21.02.2017 року по 18.07.2017 року становить 26 757,03 грн.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 258, 05 грн.

Оскільки позивач звільнений з роботи 18.07.2017 року, то період за який підлягає виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу складає 251 робочих днів (по день ухвалення рішення 18.07.2018 року).

Сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить: 251 днів х 258,05 грн = 64 770,55 грн., яка підлягає стягненню з виконавчого комітету Панютинської сільради на користь позивача.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені, однієї заяви на підставі змісту статті 237-1 КЗпП України не достатньо для стягнення з власника або уповноваженого ним органу моральної шкоди.

Враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок незаконного звільнення, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що сума 5 000 грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Що стосується тверджень представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав, то колегія суддів вважає їх неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Зокрема, суд апеляційної інстанції вважає, що причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1, викладені його представником у заяві про поновлення строків, є обґрунтованими та поважними, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним запису у трудовій книжці під №5 від 18.07.2017 року, відновлення дії контракту з керівником КП ПСР «УБТ» від 21.02.2017 року та про стягнення на його користь компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення повністю і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат між сторонами вирішується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства Панютинської селищної ради «Управління благоустрою території».

Скасувати рішення виконавчого комітету Панютинської селищної ради Харківської області № 98 від 18 липня 2017 року «Про розірвання контракту з керівником комунального підприємства Панютинської селищної ради «Управління благоустрою територій» ОСОБА_1 з 18 липня 2017 року.

Скасувати наказ Комунального підприємства Панютинської селищної ради «Управління благоустрою території» № 36-к від 18 липня 2017 року «Про звільнення з роботи директора комунального підприємства Панютинської селищної ради «Управління благоустрою території» ОСОБА_1

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства Панютинської селищної ради «Управління благоустрою території» з 18 липня 2017 року.

Стягнути з виконавчого комітету Панютинської селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 липня 2017 року по 18 липня 2018 року в розмірі 64 770 (шістдесят чотири тисячі сімсот сімдесят) грн 55 коп.

Стягнути з виконавчого комітету Панютинської селищної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Панютинської селищної ради на користь держави судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 3 271 (три тисячі двісті сімдесят одна) грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Стягнути з виконавчого комітету Панютинської селищної ради на користь держави судові витрати, понесені у зв'язку переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 4 907 (чотири тисячі дев'ятсот сім) грн 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 липня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський