№ 336/5954/17
пр. № 2/336/330/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про зобовязання не перешкоджати у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини, зобовязання надавати інформацію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, уточненим в ході розгляду справи (т. 2 а.с. 18), вказавши, що сторони перебували у шлюбі з 09.09.2009 року та є батьками неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 20.01.2015 року ОСОБА_3 переїхала на постійне місце проживання до м. Запоріжжя та неповнолітній ОСОБА_6 мешкає разом із нею. Після припинення шлюбних стосунків між сторонами відповідач ОСОБА_3 створює перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином, не надає можливості спілкування, тому позивач просить зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ОСОБА_6, встановити наступний режим особистого спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_6: за місцем проживання дитини у м. Запоріжжя кожний другий календарний тиждень місяця тривалістю 2 календарних дні з 10.00 години ранку суботи до 18.00 години вечора неділі, з обовязком позивача забрати сина від відповідачки не пізніше 10.00 години суботи та повернути відповідачеві за місцем їх проживання за адресою: м, Запоріжжя, вул. Словянська, 91; за місцем постійного проживання батька ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 кожний четвертий календарний тиждень вересня тривалістю два календарних дні з 10.00 години ранку суботи до 18.00 години вечора неділі, кожний перший календарний тиждень квітня тривалістю два календарних дні з 10.00 години ранку суботи до 18.00 години вечора неділі; встановити час для спільного відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 кожного червня з 01.06. по 30.06 кожного року; зобовязати ОСОБА_3 не обмежувати позивачеві спілкування із ОСОБА_6 особисто засобами телефонного, поштового, електронного, відеозвязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування щоденно з 09.00 години до 21.00 години; зобовязати ОСОБА_3 за два дні до дня зустрічі позивача із сином за допомогою телефонного, поштового, електронного звязку надати позивачеві точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання змін повідомити позивачеві на наступний день після настання таких обставин.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги на зазначених підставах.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що після того як ОСОБА_3 переїхала до м. Запоріжжя він фактично був обмежений у можливості спілкуватися із сином, хоча весь час намагався усі питання щодо виховання сина та його утримання вирішити у мирний спосіб. Так, позивач надавав дозвіл відповідачеві на тимчасовий виїзд разом з дитиною за межі України, надав дозвіл для зміни реєстрації місця проживання ОСОБА_6, а також постійно придбавав подарунки для сина та дарував їх особисто або направляв поштою. Однак, подарунки, які він направляв для ОСОБА_6 на останні новорічні свята та на з нагоди дня народження були йому повернуті нерозкритими відповідачкою. Особисто відповідачка з ним відмовляється спілкуватись, тому він вимушений спілкуватись лише з її новим чоловіком. С сином ОСОБА_6 змоги спілкуватись йому не надають взагалі, востаннє він бачив сина у листопаді 2017 року. За місцем проживання позивача, де він мешкає разом з батьками, облаштована окрема кімната для ОСОБА_6 з усіма умовами для проживання.

Представник позивача, підтримуючи позов, вказував, що ОСОБА_6 є батьком дитини, тож має рівні із ОСОБА_3 права щодо виховання сина та спілкування із ним, при цьому виконує своє батьківські обовязки, сплачує аліменти, але йому створюються перешкоди у спілкування із сином, у звязку з чим він вимушений був звернутися до суду. З графіком, запропонованим органом опіки позивач не згоден, адже він суттєво порушує принцип рівності прав батьків на спілкування з дитиною, у звязку з чим позивач та представник наполягали на позовних вимогах в останній заявленій редакції.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала повністю, вказуючи, що ОСОБА_1 не чиниться перешкод у спілкуванні з сином. Відповідач пояснила, що після розлучення вона переїхала до м. Запоріжжя разом із ОСОБА_6, вийшла заміж за ОСОБА_7 Внаслідок емоційної та агресивної поведінки ОСОБА_1 вона припинила спілкуватись з колишнім чоловіком, тож подальше спілкування з приводу зустрічей та виховання ОСОБА_6 здійснювалось через її чоловіка ОСОБА_4 Також у них виник спір з приводу зміни прізвища дитини з ОСОБА_6 на ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_1 відмовився надавати згоду на зміну прізвища сина. Також у них виникли розбіжності з приводу різних методів виховання сина, а ОСОБА_1 якось також не повідомив її про те, що ОСОБА_6 захворів під час перебування у м. Харкові, після чого вона відмовилась відпускати сина до м. Харків. 04.11.2017 року ОСОБА_1 приїздив до м. Запоріжжя та у присутності дітей влаштував сварку із ОСОБА_4, внаслідок якої ОСОБА_6 дуже злякався, отримав душевне потрясіння та відмовляється спілкуватись із батьком, а також не бажає отримувати від нього подарунки. Також відповідач вказувала, що вона повідомляла ОСОБА_1 номер банківської карки свого чоловіка ОСОБА_4 для перерахування аліментів, однак, ОСОБА_1 аліменти в добровільному порядку не сплачував, а сплатив аліменти на утримання ОСОБА_6 лише в ході виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. На цей час ОСОБА_1 в ході виконавчого провадження сплатив 24640 гривень як аліменти на утримання ОСОБА_6 Посилаючись, що спілкування ОСОБА_6 із ОСОБА_1 має негативний вплив на психологічний стан дитини, ОСОБА_6 наразі мешкає у повній родині та ставиться до ОСОБА_4 як до батька, просила у позові відмовити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 проти позову заперечувала, вказуючи, що спілкування ОСОБА_1 з сином має негативний вплив на останнього, ОСОБА_6 є занадто малим, тож батьку слід почекати, доки син підросте та зможе самостійно вирішувати як йому спілкуватись із позивачем. Також представник відповідача посилалась, що відповідачкою не створюється перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 із сином, тому позов заявлено безпідставно.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи, що ані ОСОБА_3, ані він не створювали ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні із ОСОБА_6 до листопада 2017 року, коли ОСОБА_1 влаштував сварку при дітях, після чого ОСОБА_6 відмовляється спілкуватись із батьком та приймати від нього подарунки. Також представник відповідача вказував про те, що дійсно до листопада 2017 року він спілкувався з ОСОБА_1 з приводу зустрічей з ОСОБА_6 самостійно, а також отримував від ОСОБА_1 в якості коштів на матеріальне утримання ОСОБА_6 готівкою 500 гривень та 100 доларів США.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в у судовому засіданні вказала, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду, також зазначила, що органом опіки були визначений графік побачень ОСОБА_1 із сином.

Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_1 з зустрічним позовом про позбавлення останнього батьківських прав щодо ОСОБА_6, який був прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом ухвалою суду від 22.02.2018 року.

Ухвалою суду від 18.07.2018 року за заявою позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 зустрічний позов був залишений без розгляду.

Також судом були задоволенні клопотання сторін про допит свідків, проведення судового засідання в режимі відеоконференції для допиту свідків, що мешкають у м. Харків, долучення доказів, тощо.

Так, під час судового розгляду в якості свідка була допитана ОСОБА_3 за її згодою, а також допитані свідки за клопотанням позивача - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_13

Так, ОСОБА_3 допитана судом за її згодою в якості свідка, пояснила, що після припинення між нею та ОСОБА_1 шлюбних стосунків останній майже два з половиною роки не надавав матеріальної допомоги для утримання ОСОБА_6, хоча купував одяг, взуття та іграшки, а також не допомагав і в будь-який інший спосіб. У 2015 році ОСОБА_3 переїхала на постійне місце проживання до м. Запоріжжя разом із сином. За час мешкання її у м. Запоріжжя ОСОБА_1 приїздив до м. Запоріжжя 4-5 разів, телефонував раз на місяць чи раз на два місяці. При цьому часто, пообіцявши зателефонувати, ОСОБА_1 не виконував своєї обіцянки, внаслідок чого ОСОБА_6 дуже засмучувався. Восени 2015 року ОСОБА_6 перебував у м. Харків разом із ОСОБА_1, під час перебування він раптово серйозно захворів, про що ОСОБА_1 її не сповістив, хоча сповістив про це батьків ОСОБА_3 Про те, що ОСОБА_6 захворів ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 лише наступного дня. Також під час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у м. Харків навесні 2016 року вона надала ОСОБА_6 для спілкування ОСОБА_1 на цілий день, а ввечері у дитини боліла нога, оскільки він її пошкодив, плигаючи на батуті. Після того ОСОБА_3 заперечувала проти того, щоб відправляти дитини до м. Харків, однак, не заперечувала, щоб ОСОБА_1 приїздив до м, Запоріжжя для спілкування із сином до листопада 2017 року, коли під час зустрічі ОСОБА_1 із сином позивач влаштував сварку із ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_6 маленький, тож, на переконання свідка, його спілкування із батьком має відбуватись виключно з її дозволу та під її наглядом, хоча ОСОБА_6 вона пояснювала, що у разі якщо він бажає поспілкуватись із батьком, йому слід повідомити про це її або ОСОБА_4 Також свідок вказувала, що ОСОБА_1 звернувся до суду у жовтні 2017 року, між тим як у листопаді 2017 року зустрічався із сином та саме тоді влаштував сварку, яка стала причиною того, що ОСОБА_6 дуже злякався та відмовляється від спілкування із батьком. Повернення подарунків, які ОСОБА_1 направляв для ОСОБА_6, пояснила небажанням сина отримувати такі речі. Також свідок вказувала про те, що в чотирикімнатній квартирі, де постійно мешкає ОСОБА_1, у час, коли вона там проживала разом із ОСОБА_1 та сином, було відремонтовано лише одну кімнату, тому вона вважає, що у квартирі відсутні умови для проживання там дитини.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 він дружить багато років та зі слів останнього ОСОБА_3 перешкоджає позивачеві спілкуватись з сином.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що її діти дружили з ОСОБА_1 багато років змалечку. ОСОБА_1 дуже любить сина та сумує за ним, коли вони з ОСОБА_3 жили однією родиною, ОСОБА_1 виявляв себе як дуже хороший батько, гуляв із сином, придбавав йому іграшки, тощо, а після розлучення вона чула як ОСОБА_1 неодноразово радився з приводу придбання одягу та взуття для ОСОБА_6 Також свідок пояснила, що їй показували документи щодо повернення подарунків, які ОСОБА_1 відправляв для ОСОБА_6 на новорічні свята, а також коробку з цими речами.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що певний період часу вона дружила із ОСОБА_3, а також товаришує із ОСОБА_1 Після розлучення із ОСОБА_1ОСОБА_3 припинила спілкування із свідком. Свідку відомо про те, що ОСОБА_1 дуже скучає за сином та бажає спілкуватися із ним, на цей час він працює та перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою. Про існування перешкод у спілкуванні із сином свідку відомо лише зі слів позивача.

Свідок ОСОБА_11 повідомив, що є батьком ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_6 ОСОБА_1 дуже любить сина та бажає спілкуватись із ним та приймати участь у його вихованні, а рівно і сам свідок, а також і бабуся ОСОБА_6, але ОСОБА_3 такої змоги не дає ані позивачеві, ані бабусі з дідусем. Свідку відомо про випадок, коли ОСОБА_3 вже після розірвання стосунків із ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6, якому на той час не було ще трьох років їздила до м. Київ до якогось свого знайомого, проти чого свідок та його дружина заперечували з огляду на вік ОСОБА_6 та те, що вони не знали чоловіка, до якого їздила відповідач. Після розірвання подружніх стосунків ОСОБА_3 ніколи не зверталась за грошовою допомогою, натомість як ОСОБА_1 придбавав для сина одяг, взуття та іграшки. Також свідок вказував, що були випадки коли ОСОБА_1 у заздалегідь погоджений день збирався їхати до м, Запоріжжя для того. щоб побачитись з ОСОБА_6, однак, в останню мить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасовували зустріч. Також свідку відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приїздили до м. Харків разом із ОСОБА_6, однак, при цьому про свій приїзд нікого не сповіщали, а отже і не надавали змоги побачити онука.

ОСОБА_11 повідомив, що він разом із дружиною мешкає у чотирикімнатній квартирі, де облаштовано окрему кімнату для проживання ОСОБА_6 ОСОБА_1 наразі мешкає разом з дівчиною, але на час приїзду сина до м. Харків вони мали намір жити саме у цій квартирі.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що є матірю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_6 Після переїзду до м. Запоріжжя ОСОБА_3 телефонувала свідкові та просила, щоб з метою полегшення звикання ОСОБА_6 до нової родини та його адаптації, ОСОБА_1, а також ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на деякий час припинили спілкування із ОСОБА_6, на що вони погодились, вважаючи, що це може бути повязане з інтересами дитини. У 2017 році свідок разом із сином приїздили до м. Запоріжжя, щоб поспілкуватись з ОСОБА_6 Також свідок телефонувала ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак, останні не відповідали на її дзвінки. Також свідку відомо, що ОСОБА_1 намагався сплачувати кошти на утримання ОСОБА_6, але не мав такої можливості, оскільки ОСОБА_3 не повідомляла в який спосіб можна перераховувати кошти, а рахунок на імя ОСОБА_6 для зарахування коштів на нього позивач відкрити не зміг. Водночас ОСОБА_1 постійно купував для сина одяг, взуття та іграшки, останні з яких були повернуті ОСОБА_1 ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_3 вказувала, що гроші на утримання ОСОБА_6 їй не потрібні та радила збирати гроші з метою забезпечення подальшого навчання ОСОБА_6 Також свідку відомо, що коли ОСОБА_3 бажала виїхати за кордон разом із ОСОБА_6, то ОСОБА_1 одразу надав їй такий дозвіл. Свідок зазначила, що у квартирі, де мешкає вона разом із чоловіком, облаштовано окрему кімнату для ОСОБА_6 та на час його перебування у м. Харків ОСОБА_1 житиме саме у цій квартирі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказала, що є нянею ОСОБА_6 та доглядала за ОСОБА_6 з жовтня 2015 року по червень 2018 року за виключенням деякого часу. Свідку відомо, що ОСОБА_6 2 чи 3 рази був у м. Харків, та після візитів змінював поведінку, виявляючи неслухняність. Також ОСОБА_6 вказував, що з батьком йому дуже весело, а коли ОСОБА_1 обіцяв зателефонувати, то ОСОБА_6 дуже очкував цього та бував розчарованим, коли спілкування не відбувалось. Причини, з яких спілкування ОСОБА_6 з батьком не відбувалось свідку особисто невідомі. ОСОБА_6 своїх власних засобів звязку не має. Також свідок повідомила про те, що на пропозицію ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона разом із ОСОБА_6 їздили на відпочинок на море.

Також в ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, з яких встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_14 уклали шлюб 09.09.2009 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (т, 1 а.с. 7), ОСОБА_14 змінила прізвище на ОСОБА_1.

Батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 6).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 20.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 8), відповідач змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_14.

21.11.2015 року ОСОБА_14 та ОСОБА_4 уклали шлюб та відповідач змінила прізвище на ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 85).

Актом обстеження умов проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 98), який був наданий ОСОБА_3 в межах зустрічного позову, підтверджено, що у будинку мешкають пять осіб, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6 Умови для проживання усією родини належні, малолітні діти, зокрема ОСОБА_6 забезпечений усім необхідним.

За місцем зареєстрованого проживання ОСОБА_1 зареєстровані проживаючими ОСОБА_11, ОСОБА_12 на ОСОБА_1 та у квартирі виділено окрему кімнату для дитини, яка облаштована усім необхідним для проживання ОСОБА_6, що підтверджено довідкою з місця проживання та актом обстеження умов проживання (т. 1 а.с. 138, 139).

Відповідно до копій чеків (т. 1 а.с. 35-45) ОСОБА_1 у 2015-2017 роках придбавались дитячі одяг, взуття, іграшки, тощо.

Відповідач ОСОБА_3 підтвердила отримання деяких з зазначених речей ОСОБА_6

Квитанціями від 20.03.2018 року, підтверджено перерахування ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів на суми, відповідно, 12000, 640 та 12000 гривень (т. 1 а.с. 161, т. 2 а.с. 15), отримання яких підтверджено ОСОБА_3 в судовому засіданні.

З переписки (т. 1 а.с. 99-102, 140), яка досліджувалась судом за згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які були авторами повідомлень, вбачається, що у вересні, жовтні та листопаді 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 узгоджувались час спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_6, а також і час відвідування ОСОБА_1 сина у м. Запоріжжя, натомість як у грудні 2017 року ОСОБА_4 не погоджується на прохання ОСОБА_1 щодо надання можливості поспілкуватись з ОСОБА_6, а пропонує зустрітись в суді, який має вирішити коли та як саме ОСОБА_1 має зустрічатись із ОСОБА_6

Також ОСОБА_1 у березні 2018 року направляв ОСОБА_3 і лист з пропозицією щодо мирного вирішення питання про участі позивача у вихованні сина (т. 1 а.с. 151), отримання якого ОСОБА_3 підтвердила, але відповіді на цей лист вона не надавала.

Позивач надавав згоду на тимчасовий виїзд ОСОБА_6 за межі України у супроводі ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 152).

Також судом досліджені фотографії з зображенням ОСОБА_1 з загальнодоступних соціальних мереж, які надані ОСОБА_3 до зустрічного позову в якості характеристики стилю життя ОСОБА_1 та його відношення до алкоголю, а рівно і фотографії (т. 1 а.с. 47-60), надані позивачем, на яких зображено ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом у різні роки як у домашній обстановці, такі і під час прогулянок, що не заперечувалось відповідачем.

Згідно з характеристиками з місця проживання, від ГО «Спортиний клуб «Радіотехнік» (т. 1 а.с. 135, 149) ОСОБА_1 характеризується виключно з позитивного боку, а сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду, а також медична довідка про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (т. 1 а.с. 136, 137) свідчать про те, що у ОСОБА_1 не виявлено психічних розладів та симптомів алкогольної чи наркотичної залежності.

Згідно з висновком спеціаліста № 66 від 04.06.2018 року(т.1 а.с. 250) на ОСОБА_3 здійснюється психологічний тиск та приниження з боку колишнього чоловіка ОСОБА_1, що можна розглядати як психологічне насильство; на ОСОБА_3, за її словами, здійснюється негативний вплив з боку чоловіка у вигляді погроз, маніпуляцій, обезцінення та газлайтингу. Додатковим фактором впливу можна вважати маніпулювання потребами дитини; після спілкування з колишнім чоловіком у ОСОБА_3 спостерігаються прояви гострого стресу, психологічного виснаження, високого рівня тривожності та її можна назвати постраждалою від психологічного насильства; якщо малолітній ОСОБА_6 буде проводити частину часу із матірю та окремо із батьком в іншому місті, це може мати негативний вплив на дитину та на клієнтку.

Згідно з висновком спеціаліста-психолога від 15.06.2018 року (т. 2 а.с. 9-14) у ОСОБА_6 формується синдром відчуження від батьків, що шкодить його психологічному благополуччю. Сформована ситуація вимагає рішення з точки зору подальшого благополуччя дитини, для цього необхідно організувати зустрічі ОСОБА_6 із батьком у м. Запоріжжя в присутності матері, в іншому випадку, якщо батьки не можуть контролювати свої особисті неприязні стосунки, то в присутності психологів, психотерапевтів, які б допомоги відновити зруйновану взаємодію.

Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування від 23.06.2018 року (т. 2 а.с. 44) за зверненням ОСОБА_1 доцільним визначено наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина, а саме шляхом визначення зустрічей ОСОБА_1 із ОСОБА_6 у присутності матері ОСОБА_3 другу суботу місяця та другу неділю місяця протягом чотирьох годи без права виїзду за межі м. Запоріжжя.

З вказаним висновком позивач та його представник не погодились, посилаючись на недотримання органом опіки принципу рівності прав батьків у спілкуванні з дитиною.

Оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні пояснення учасників, показання свідків та письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Враховуючи пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, надані нею як відповідачем, а також показання її в якості свідка, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а також переписку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовані доводи позивача щодо перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні сина.

Так, сама відповідач ОСОБА_3 вказувала, що взагалі тривалий час не спілкується з позивачем ОСОБА_1, а ОСОБА_4 у переписці з ОСОБА_1 вказує, що спілкування ОСОБА_1 із сином відбуватиметься за результатами розгляду справи судом.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на небажання самого ОСОБА_6 спілкуватися із батьком, судом не приймаються до уваги, адже ОСОБА_6 на момент розгляду справи досяг лише шестирічного віку, тож його вік та життєвий досвід не дозволяють йому приймати в повній мірі зважене рішення з цього приводу. Крім того, суд погоджується і з доводами позивача та його представника про те, що небажання ОСОБА_6 спілкуватись із батьком, про яке суду відомо лише зі слів ОСОБА_3, ґрунтується переважно на негативному ставленні самої ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4, які безпосередньо постійно виховують дитину та піклуються про неї, до ОСОБА_1 та намагань останнього брати участь у житті сина, а також обумовлене тривалим періодом відсутності спілкування між батьком та сином, який в межах оціночних суджень дитини є достатньо великим для послаблення звязку між ними.

Твердження ОСОБА_3 про те, що після конфлікту 04.11.2017 року, який стався між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дитина налякана та перебуває у стресовому стані, суд не приймає до уваги, адже з того часу пройшло вже сім місяців, що є достатнім доля того, щоб негативне враження зникло. При цьому відповідач, посилаючись на переживання сина з цього приводу, не змогла протягом цього часу нівелювати такі наслідки, про які вона каже, тож розумним буде надати таку можливість батькові дитини, який може спокійним ставленням та турботою про сина нейтралізувати вплив того конфлікту.

Суд не може погодитись з доводами відповідача та її представників про те, що спілкування з рідним батьком матиме для ОСОБА_6 негативні наслідки, адже ОСОБА_1 має постійне місце проживання та стійки соціальні звязки, працює, приділяє увагу спорту та позитивно характеризується за місцем проживання, тож, з урахуванням також його ставлення до сина, прагнення спілкуватись із сином, брати участь у його вихованні, духовному та фізичному розвитку, у суду є усі підстави вважати, що спілкування позивача із сином матиме для останнього лише позитивні наслідки.

Посилання відповідача на відсутність у житлі ОСОБА_1 умов для проживання ОСОБА_6 спростовані актом обстеження побутових умов проживання. Відповідачка до того ж не може мати актуальної інформації щодо побутових умов у житлі ОСОБА_1, адже востаннє вона у цьому житлі була кілька років тому.

Суд не погоджується і з пропозицією представника відповідача щодо необхідності зачекати певний час доки ОСОБА_6 подорослішає, після чого самостійно прийме рішення щодо спілкування із батьком, адже, на переконання суду, чим більший термін часу мине без спілкування позивача із сином, тим слабшим стане родинний зв'язок між ним та тим менше залишиться можливості налагодити між батьком та сином нормальні відносини, що у подальшому безумовно може мати негативні наслідки для ОСОБА_6 при його власному формуванні стосунків у дорослому житті.

Оцінюючи фотографії з соціальних мереж зі сторінки ОСОБА_1, надані відповідачем, суд вважає, що такі фотографії не доводять того, що спосіб життя ОСОБА_1 є таким, що матиме негативний вплив на малолітню дитину, адже на фотографіях зображені окремі моменти відпочинку ОСОБА_1 та святкування дня народження, але це на свідчить про те, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем чи наркотичними засобами. Оприлюднення таких фотографій ОСОБА_1 через соціальні мережі може бути пояснено бажанням похизуватись або довести до відома відвідувачів мереж подробиці певних моментів життя позивача, які останній вважає цікавими та вартими уваги.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_1 не виконував своїх батьківських обовязків з матеріального забезпечення сина, нічим не підтверджені, адже фактично ОСОБА_3 лише наприкінці листопада 2017 року звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, який був частково задоволений рішенням суду від 15.02.2018 року. Фактично за період часу з 21.11.2017 року до 18.06.2018 року, тобто за сім місяців ОСОБА_1 сплачено аліменти на загальну суму 24640 гривень, що складає приблизно 3520 гривень на місяць та значено перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. При цьому з наданих позивачем чеків вбачається, що ОСОБА_1 протягом 2015-2017 років придбавав для ОСОБА_6 одяг, взуття, іграшки, тощо, що очевидно свідчить про те, що він брав участь у матеріальному забезпеченні сина, натомість як сама ОСОБА_3 не надала суду жодних доказів на підтвердження того, яку участь у матеріальному забезпеченні сина брала вона сама.

Оцінюючи висновок спеціаліста від 07.05.2018 року (т. 1 а.с. 235) суд виходить з того, що зазначеним висновком підтверджено те, що ОСОБА_6 має міцний звязку із матірю та розлука із нею може мати негативний вплив на нього, а також і те, що у ОСОБА_6 наявні ознаки підвищеної тривожності та виснаження від ситуації розлученням між батьками.

Водночас зазначеним висновком не підтверджено, що спілкування ОСОБА_6 із батьком може мати для дитини негативні наслідки. При цьому відповідачем суду не надано доказів того, що психолог, що дав такий висновок, тривалий час спостерігав за дитиною та може надавати обєктивні висновки, враховуючи, що висновок наданий 07.05.2018 року на адвокатський запит від 16.04.2018 року.

Водночас висновок спеціаліста № 66 від 04.06.2018 року, наданий відповідачем, на переконання суду, є щонайменше сумнівним, адже такі висновки щодо психологічного стану ОСОБА_3 та впливу на неї спілкування із ОСОБА_1 зроблені психологом у червні 2018 року, між тим як, зі слів як самої ОСОБА_3, так і її представника ОСОБА_4, а також позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3 щонайменше протягом року не спілкувалась з ОСОБА_1 особисто, а спілкування з ОСОБА_1 здійснював ОСОБА_4, тож не зрозуміло про які прояви гострого стресу, психологічного виснаження після спілкування з колишнім чоловіком, які начебто спостерігаються у ОСОБА_3, психолог вказує, адже позивач з відповідачем навіть під час розгляду справи з моменту її початку та до 18 липня 2018 року жодного разу безпосередньо в залі суду не зустрічались.

Суд не надає оцінку медичним документам, наданим відповідачем (т. 1 а.с. 241-249), адже відповідачем не надано медичної книжки, з якої, з її слів, зроблені ці копії, а прочитати сам текст не виявляється можливим.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 158 СК України вказує, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Оскільки всупереч вимогам чинного законодавства органом опіки та піклування не визначено способів участі у вихованні дитини, тож суд вважає за необхідне визначити їх самостійно з урахуванням думки учасників провадження.

Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною.

Суд не може погодитись з тим графіком зустрічей ОСОБА_1 із ОСОБА_6, що запропонований органом опіки та піклування, оскільки такий порядок очевидно порушує принцип рівності батьків у реалізації свого права вільно спілкуватись із дитиною та брати участь у її виховання, та не відповідає меті відновлення доброзичливих та довірчих стосунків між позивачем та його сином.

При визначенні графіку побачень та спільного відпочинку ОСОБА_1 із сином, суд враховує запропонований позивачем графік побачень, а також свої власні міркування, оскільки відповідачеві пропонувалось висловитись з приводу запропонованого позивачем графіку, натомість остання від цього відмовилась, наполягаючи на відмові у позові, у такий спосіб розпорядившись своїми правами щодо надання заперечень по суті спору.

За таких обставин, враховуючи те, що на час розгляду справи позивач постійно проживає у м. Харків, суд вважає доцільним встановити наступний графік спілкування ОСОБА_1 із ОСОБА_6, а саме шляхом визначення періодичних побачень з неповнолітнім ОСОБА_6, кожну другу суботу кожного місяця з 10.00 години до 18.00 години та кожен четвертий тиждень місяця в період часу з 10.00 години суботи до 15.00 години неділі у м. Запоріжжя з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень без присутності ОСОБА_3.

Враховуючи, що ОСОБА_6 досяг того віку, коли він може перебувати певні періоди часу без матері, адже фізично він від матері не залежить, а слід враховувати лише їх психологічний зв'язок, тож суд не вбачає підстав забороняти ОСОБА_1 залишати сина на ніч раз на місяць, що відповідатиме також інтересам позивача, який має приїжджати до м. Запоріжжя.

При цьому суд також вважає за доцільне надати право під час побачень позивача з сином відвідувати культурні та розважальні заклади, що, на переконання суду, сприятиме нормальному та всебічному розвитку ОСОБА_6

Вирішуючи питання щодо необхідності присутності під час побачень позивача з сином також і матері дитини відповідача ОСОБА_3, суд, враховуючи складні стосунки між сторонами, вважає недоцільним визначати обовязковою присутність відповідача при зустрічах позивача із сином, оскільки ОСОБА_6 досяг віку, коли він може тимчасово перебувати за відсутності матері, а конфлікти між сторонами, на переконання суду, не сприятимуть психологічному комфорту дитини та можуть привести до негативних наслідків для ОСОБА_6

В цьому суд також покладається і на міркування спеціаліста, викладені у висновку № 66 від 04.06.2018 року, на які посилалась саме відповідач, та які свідчать про те, що після спілкування ОСОБА_3 з колишнім чоловіком у останньої спостерігаються прояви гострого стресу, психологічного виснаження, високого рівня тривожності, тож з метою уникнення таких проявів спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не має носити вимушеного характеру.

Також суд вважає справедливим та доцільним зобовязати відповідача ОСОБА_3 заздалегідь перед запланованим часом побачення ОСОБА_1 із ОСОБА_6 повідомляти позивача про місце перебування ОСОБА_6, адже з урахуванням проживання ОСОБА_1 у іншому місті ця необхідність обумовлюється потребою останнього спланувати поїздку до м. Запоріжжя.

Суд також вбачає потрібним визначити і час для спільного відпочинку ОСОБА_1 з сином влітку протягом тридцяти календарних днів поспіль з можливістю виїзду до м. Харків, адже, на переконання суду це відповідатиме не лише принципу рівності батьків у спілкуванні з дитиною, а і інтересам самого ОСОБА_6, адже умови для його тимчасового проживання у батька є, а відвідування нового міста сприятиме розширенню його кругозору, отриманню нових навичок та досвіду, а також відновленню його звязку з бабусею та дідусем ОСОБА_1.

Обмеження цього періоду лише червнем, як просив позивач, на думку суду, не відповідатиме фактичним можливостям дитини, адже на час ухвалення рішення судом графік визначається на тривалий період часу у майбутньому, між тим навчання ОСОБА_6 у школі, яке має розпочатись вже у 2018 році, може потребувати перебування його за місцем проживання саме у червні.

Суд також вважає законним та справедливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання відповідача не обмежувати позивачеві можливості спілкуватись із сином за допомогою будь-яких засобів звязку, які не передбачають перебування тих, хто спілкується, в одному місці, адже за поясненнями відповідача своїх власних засобів звязку ОСОБА_6 не має, тож відповідач і має забезпечити можливість такої форми спілкування батька із сином.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що у відповідності до ст. 133 ч. 3 ЦПК України відносяться витрати на професійну правничу допомогу, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витруювання доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки загалом позовні вимоги позивача задоволені, хоча і в іншій редакції, ніж він просив, тож з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, а саме судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, а також і за звернення до суду з клопотанням про забезпечення доказів, належить стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про зобовязання не перешкоджати у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини, зобовязання надавати інформацію задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити час спілкування та способи виховання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, встановивши для ОСОБА_1:

періодичні побачення з неповнолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, кожну другу суботу кожного місяця з 10.00 години до 18.00 години та кожен четвертий тиждень місяця в період часу з 10.00 години суботи до 15.00 години неділі у м. Запоріжжя з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень без присутності ОСОБА_3;

час для спільного відпочинку ОСОБА_1 з неповнолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме протягом тридцяти календарних днів поспіль у м. Харків влітку кожного року за попереднім погодженням з ОСОБА_3 без присутності ОСОБА_3.

Зобовязати ОСОБА_3 не обмежувати ОСОБА_1 у спілкуванні з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, в інші дні з 09.00 години до 21.00 години засобами телефонного, поштового, електронного аудіо чи відеозвязку.

Зобовязати ОСОБА_3 сповіщати ОСОБА_1 будь-якими засобами звязку про місце перебування ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, не пізніше ніж за два дні до дня побачення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 коп).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаємо наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Запоріжжя, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк