Постанова

Іменем України

09 липня 2018 року

м. Київ

справа № 131/989/15-ц

провадження № 61-35560св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Іллінецька міська рада Вінницької області,

третя особа - відділ Держгеокадастру в Іллінецькому районі Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 квітня 2017 року у складі судді Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Іллінецької міської ради Вінницької області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Іллінецькому районі Вінницької області, про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення 19 сесії 6 скликання Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 02 серпня 2012 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1, виданий 04 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

У решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 грудня 2016 року касаційну скаргу відхилено. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2016 року залишено без змін.

У січні 2017 року ОСОБА_4 повторно подала апеляційну скаргу на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, у зв'язку із пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин.

Вказана ухвала учасниками справи не оскаржувалася.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 втретє подала апеляційну скаргу на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 квітня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою на підставі

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що апеляційним судом вже було постановлено ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ця ухвала до суду касаційної інстанції не оскаржена, тому правові підстави для відкриття апеляційного провадження за повторно поданою апеляційною скаргою ОСОБА_4 на те ж саме судове рішення відсутні.

У травні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив їй у відкритті провадження у справі, оскільки вона заявила належним чином обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Вказує, що судом не було враховано висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладені в ухвалі від 08 грудня 2016 року у цій справі.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали апеляційним судом, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Встановивши, що ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року ОСОБА_4 вже було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2016 року та ця ухвала є чинною, оскільки учасниками справи не оскаржувалася, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за повторно поданою апеляційною скаргою ОСОБА_4 на те саме рішення місцевого суду.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив їй у відкритті провадження у справі, оскільки вона заявила належним чином обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, є безпідставними, оскільки положення пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року є імперативним та встановлює обов'язок суду відмовити у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою тієї самої особи на те саме судове рішення.

Апеляційний суд був позбавлений можливості ухвалити інше судове рішення за наявності чинної ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи.

Посилання ОСОБА_4 на те, що судом не було враховано висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладені в ухвалі від 08 грудня 2016 року не заслуговують на увагу, оскільки після постановлення вказаної ухвали суду касаційної інстанції вона ще двічі подавала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та вперше її було відмовлено у відкритті апеляційного провадження у зв'язку із неповажністю причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року, яку вона не оскаржила.

Таким чином доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк