Справа № 461/303/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/7044/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Левика Я.А.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: прокурора Панькевича Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи Львівської місцевої прокуратури №1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, за участю третьої особи Львівської місцевої прокуратури №1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Просила суд стягнути з казначейства на її користь 8270,80 грн. реальної шкоди за вилучені тютюнові вироби; стягнути з Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській на її користь 20 000 грн. моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01 листопада 2017 рокув позові відмовлено.

Дане рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення є неправильним, незаконним, необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Вказує, що при винесенні рішення суд порушив ст..1, 3, 8, 19, 21, 22, 28, 55, 56, 68 Конституції України, статті ЦК України, ЦПК України, п.1 ст6, ст..13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Посилається на ухвалу ВССУ від 08.02.2017 року, де зазначено що діями поліції їй завдано матеріальну та моральну шкоду та відповідати за це має казначейство та поліція. Вказує, що суд не врахував законодавство, ні обґрунтування позову та дійшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що в межах кримінального провадження №0003380 08.11.2013 року слідчим суддею Галицького районного суду м.Львова надано дозвіл на обшук в магазині ФОП «ОСОБА_2» за адресою: АДРЕСА_1, з метою відшукання і вилучення сигарет марок «Класик червоний», а також інших сигарет ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» та документів, згідно яких вищевказані сигарети потрапили на реалізацію в магазин, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин. що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (а.с.6).

Як вбачається з протоколу обшуку від 20.11.2013 року, що при його проведенні в магазині ФОП «ОСОБА_2» у АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено сигарети різних марок на загальну суму 3902,50 гривень (а.с.9-14), які були придбані останньою у постачальника - ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна», що підтверджується відповідними накладними (а.с.15-24).

З відповіді Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 21.10.2014 року вбачається, що тютюнові вироби, які були вилучені 20.11.2013р. за адресою: АДРЕСА_1 були здані в камеру зберігання та втрачені під час подій, що мали місце в ніч на 19.02.2014 року.

Постановою старшого слідчого СВ Галицького РВ ГУ МВС України у Львівській області Плахотнюк Л.М. від 17.11.2014 року закрито кримінальне провадження №0003380 від 28.09.2013р. за ч.1 ст. 199 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В постанові зазначено, що під час досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій, зокрема проведено ряд обшуків, однак у зв'язку із масовими заворушеннями які мали місце в період часу з 18.02.2014 року по 19.02.2014 року вищевказане кримінальне провадження було знищене або викрадене невстановленими особами. Кримінальне провадження не підлягає відновленню, оскільки в матеріалах знаходились оригінали документів та речових доказів без дослідження яких, зібрати достатню кількість доказів для доведення вини не являється можливим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав вимогу про стягнення з казначейства матеріальної шкоди безпідставною, крім того прийшов до висновку що позивачем не надано належних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 08 лютого 2017 року було скасовано рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року та направлено справу на новий розгляд. Касаційною інстанцією було встановлено, що предметом даного позову є відшкодування шкоди завданій позивачу, яка виразилась у неповерненні останній вилучених у неї тютюнових виробів, а відкрите кримінальне провадження закрито з реабілітуючи підстав. Відтак суд касаційної інстанції прийшов до висновку, на підставі п. 10? постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом, що поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Пунктом 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних Положень БК України встановлено, що кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам).

Основою для розуміння поняття незаконності рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування є положення п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК, в якому вказується на відповідний спосіб захисту. Водночас слід констатувати певну суперечливість згадуваного положення ст. 16 та норм, що містяться в ст. 21 ЦК України, зокрема, в потребі визнання рішення (правового акта) не лише незаконним, а й його скасування, що передбачають положення ст. 21, ст.1175. В якості передумови відшкодування шкоди, завданої рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, рішення має бути визнано як незаконним, так і скасованим, в той час як дії чи бездіяльність цих самих органів визнані лише незаконними

Також для правильного вирішення спору суду належить встановити наявність обставин, які дають підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду. До таких належать протиправна поведінка, настання шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина завдавача шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи кримінальне провадження №0003380 було закрито у зв`язку з знищенням невстановленими особами та не підлягало відновленню, оскільки в матеріалах знаходились оригінали документів та речових доказів без дослідження яких, зібрати достатню кількість доказів для доведення вини не являється можливим.

ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів, щодо суми заподіяної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи при проведенні обшуку у ОСОБА_2 було вилучено тютюнові вироби на суму 3902грн 50 коп (а.с. 14), проте згідно довідки виданої ліцензіатом СП «Ніка СМС» від 03 квітня 2017 року (а.с.214) роздрібна ціна вилучених у ОСОБА_2 тютюнових виробів становить 8720,80 грн.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, щодо отриманої моральної шкоди.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Посилаючись в апеляційній скарзі на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ОСОБА_2 не навела переконливих аргументів порушення процесуальних гарантій передбачених ст.. 13 Конвенції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.07.2018 року.

Головуючий

Судді