РІШЕННЯ Справа № 664/1412/18

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі:

головуючого судді Савчака С.П.,

секретар судового засідання Кім А.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представник третьої особи Самуляк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Олешки Олешківського району Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивiльну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання їй дозвіл на виїзд сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року з України до Ізраїлю в період часу з 25.07.2018 року по 11.08.2018 року без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_7. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що від шлюбу між позивачем та відповідачем вони мають дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться та матеріальної допомоги, що ним надається на належне утримання та розвиток дитини не вистачає. Крім того, відповідач чинить перешкоди у здійснення позивачу заходів спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Зокрема, відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон для відпочинку та спілкування з рідним дідусем - ОСОБА_8, який є громадянином Ізраїлю, проживає в м. Батьям та який надав запрошення на його відвідування. Виїзд дитини за кордон приятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, а тому не надання згоди на виїзд дитини є безпідставною.

Ухвалою суду від 14.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою суд від 03.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В підготовчому судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та просив відкласти судове засідання для надання йому можливості скористатися юридичною допомогою. В судове засідання по судовому розгляду відповідач не з'явився. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що її батько проживає в Ізраїлі, батькові виповнилось 45 років та він працює. Батько хоче, щоб приїхав онук для того, щоб звозити його на море та показати зоопарк. У неї та дитини є страховка.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. 05.07.2018 року надав відзив на позовну заяву. У задоволенні позову просить відмовити, оскільки запрошення від дідуся дитини в матеріалах справи відсутнє, не надано доказів, що позивач разом з дитиною будуть перебувати під опікою та на утриманні дідуся, не надано доказів достатності коштів у позивача на утримання дитини протягом 18 діб в іншій країні, не надано доказів того, що дитина матиме належні умови для існування і того, що позивач летить саме до свого батька. Позивач не надає ніяких відомостей про те, яким чином буде здійснений інтелектуальний та духовний розвиток дитини та Ізраїль є воюючою країною, постійно перебуває в Ізраїльсько-Палестинському конфлікті, а тому існує реальна загроза для життя і здоров'я дитини, оскільки воєнні дії можуть розпочатися в будь-який час.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що органом опіки та піклування прийнято позитивний висновок для надання дозволу на виїзд дитини за кордон. При вирішенні цього питання було заслухано батьків, досліджено умови проживання дитини, матері та батька на території України. Органом опіки і піклування питання достатності коштів (матеріального стану) матері для можливості проживання та утримання дитини за кордоном не досліджувалось. Крім того, орган опіки і піклування не досліджував де саме буде проживати дитина за кордоном, чи буде вона забезпечена житлом, їжею та медичним обслуговуванням. Також, орган опіки та піклування не досліджував наявність житла у дідуся дитини та підстави на яких він користується цим житлом.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши докази у справі суд встановив.

За свідоцтвом про народження виданого 02.04.1994 року Херсонським міським відділом РАГС (серія НОМЕР_3) ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилася ОСОБА_9. Батьком дитини є ОСОБА_8. За свідоцтво про шлюб виданого 08.08.2014 року МВДРАЦСГУЮ у Херсонській області (серія НОМЕР_5) 08.08.2014 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Прізвище подружжя після укладення шлюбу - ОСОБА_4 та ОСОБА_4.

За свідоцтвом про народження виданого ВДРАЦСРС Цюрупинського РУЮ у Херсонській області виданого 05.11.2014 року (серія НОМЕР_4) ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився ОСОБА_5. Батьком дитини є ОСОБА_4, матір'ю дитини є ОСОБА_1. За рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27.10.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

За випискою з реєстру актів громадянського стану Міністерства внутрішніх справ держави Ізраїль від 21.05.2018 року ОСОБА_8 (батько - ОСОБА_11) є репатріантом з 15.03.2001 року та прописаний 09.02.2009 року за адресою АДРЕСА_1.

За роздруківкою на іноземній мові наданого суду без перекладу на українську мову містяться посилання на м. Київ, Тель-Авів, 25.07.2018 року та 11.08.2018 року.

За висновком органу опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області від 12.07.2018 року № 01-26-1024/0/18/617-10 орган опіки та піклування вважає за доцільне тимчасовий виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року за кордон до країни Ізраїль без згоди батька ОСОБА_4 За вказаним висновком органом опіки та піклування було досліджено задовільні умови проживання дитини, матері та батька дитини, письмові пояснення матері дитини, що виїзд дитини потрібен для відвідування родичів та дідуся.

Відповідно до ст. 3, 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст.ст. 3, 33 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону дитинства» система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров'я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності. Відповідно до ст. 4 ч. 1, 2, ст. 8 ч. 1, ст. 18 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров'я. Держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не доведено, того що під час відвідування території держави Ізраїль дитина - ОСОБА_10 буде забезпечений за рахунок її коштів проживанням в належних санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдасть шкоди її фізичному розвитку та здоров'ю. Крім того, позивачем не доведено, що дитина під час відвідування держави Ізраїль буде забезпечена за рахунок її коштів достатнім харчуванням та медичним обслуговуванням. Також, позивачем не доведено, що інші особи, в тому числі дідусь дитини - ОСОБА_8 згоден прийняти дитину до себе на тимчасове проживання, забезпечить її належними умовами проживання, харчування та медичного забезпечення в разі потреби. Крім того, позивачем не доведено, що ОСОБА_8 має у власності чи користуванні житло, достатній життєвий рівень для забезпечення дитини належними умовами проживання, харчування та за потреби медичним забезпеченням.

Отже, позивачем не доведено, що під час відвідування країни Ізраїль буде вжито всіх достатніх заходів для недопущення порушення прав дитини - ОСОБА_5 на життя та здоров'я, безпеку, медичну допомогу та достатній рівень фізичного розвитку. Крім того, позивачем не доведено того, що дідусь дитини - ОСОБА_8 не має об'єктивної змоги спілкування з дитиною на території держави України. Крім того, суд враховує і той факт, що дитина - ОСОБА_5 досяг лише повних 3 (трьох) років і розвиток його світогляду, духовного та морального розвитку не може залежатиме від відвідування моря та зоопарку саме та лише на території держави Ізраїль.

В даному випадку, суд вважає, що пріоритетним є саме забезпечення прав дитини на здоров'я, життя, безпеку перед її правами на спілкування з дідусем. Також, позивачем не доведено того, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться та не надає їй належного матеріальної допомоги.

На підставі зазначеного, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 слід відмовити. Крім того, суд не згоден з висновком органу опіки та піклування, оскільки при вирішення цього питання орган опіки та піклування на врахував та не досліджував обставин за яких умов буде проживати дитина за кордоном, чи буде дитина забезпечена житлом, належним харчуванням та медичним забезпеченням.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. понесені ОСОБА_1 за подання позову підлягають віднесенню на неї відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 3, 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 95, 141, 258, 259 ч. 6, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (який проживає за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області (місцезнаходження якого за адресою: м. Олешки Олешківського району Херсонської області, вул. Гвардійська, 24, ) про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон з України до Ізраїлю малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору понесенні ОСОБА_1 за подання позову у розмірі 704 грн. 80 коп. віднести на неї.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 16.07.2018 року.

Суддя (підпис) С. П. Савчак

Копія відповідає оригіналу

Суддя Савчак С. П.