Ухвала

23 липня 2018 року

м. Київ

справа № 686/4267/17

провадження № 61-38585ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору та застосування наслідків недійсності умов договору,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, зазначав, що 11 лютого 2015 року між ним та Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (Далі - ПАТ «Ідея Банк») був укладений кредитний договір №Z06.981.74981, згідно якого він отримав в сумі 33 673 грн зі сплатою процентів в розмірі 21,9900% річних від залишкової суми кредиту та кінцевим строком повернення 11 лютого 2020 року. Відповідно до умов договору також встановлювалась щомісячна комісія в розмірі 2,8000% від початкової суми кредиту.

Загальна сума процентів та комісії, сплачених за кредитним договором на користь відповідача, становить 29 606,05 грн, а загальна сума платежів на користь відповідача склала 53 780,69 грн, відповідно загальна сума процентів за кредитом та комісії по договору складає 56,8% від всіх грошових коштів, сплачених на користь відповідача. Враховуючи процентну ставку в розмірі 21,9900% річних, розмір комісії складає 33,059% річних. (55,049% - 21,9900% = 33,059%). Фактично розмір комісії в 1,5 рази перевищує розмір процентів по договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Просив суд визнати недійсним пункт 1.4 кредитного договору №Z06.981.74981 від 11 лютого 2015 року, а також застосувати до вказаного кредитного договору наслідки недійсності умов договору щодо обов'язку сплачувати комісію, з моменту укладення договору та зобов'язати відповідача незаконно отримані кошти в розмірі 23 364,42 грн за комісією, зарахувати в якості погашення тіла кредиту, а також здійснити перерахунок надмірно нарахованих процентів по кредиту.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним пункт 1.4 кредитного договору №Z06.981.74981 від 11 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1; зобов'язано ПАТ «Ідея Банк» зарахувати кошти, отримані в рахунок сплати комісії, на виконання умов п.1.4 кредитного договору №Z06.981.74981 від 11 лютого 2015 року, від ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в порядку, визначеному пункту 2.1 кредитного договору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн.

31 травня 2018 року ПАТ «Ідея Банк» подано касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір, зокрема, що ця справа належить до однієї з найпоширеніших категорії спорів, які розглядаються у судах України і практика Верховного Суду у цій категорії справ є усталеною. Сума спірних платежів становить 23 364,42 грн, що є меншим, ніж сто прожиткових мінімуму для працездатних осіб (172 000 грн).

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору та застосування наслідків недійсності умов договору відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак