Ухвала

Іменем України

05 липня 2018 року

місто Київ

справа № 686/16407/17

провадження № 61-37800ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 03 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначивши, що 05 жовтня 2012 року вона позичила ОСОБА_5 15 700, 00 дол. США на строк до 05 жовтня 2014 року. ОСОБА_5 не виконала зобов'язання з повернення позики, рішенням суду від 28 січня 2016 року стягнуто з неї усю суму боргу.

Передбачаючи можливість задоволення вимог позивача за рахунок нерухомого майна, 22 серпня 2014 року ОСОБА_5 продала ОСОБА_6 свою частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1. Цей правочин порушує права позивача, не відповідає вимогам закону та є недійсним відповідно до правил статей 203, 215 ЦК України. За таких обставин ОСОБА_4 просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8, недійсним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позивачем не наведено посилання на певну норму права, в якій визначається підстава недійсності оспорюваного договору купівлі-продажу від 22 серпня 2014 року. Позивачем, за висновками суду першої інстанції, не доведено під час судового розгляду спору й не достатніх та допустимих представлено доказів, що під час укладення оспорюваного правочину відповідачі діяли недобросовісно, а також, що набувач ОСОБА_6 знала, що квартира відчужується з метою ухилення ОСОБА_5, ОСОБА_7 від сплати боргу ОСОБА_4, оскільки позивач, окрім власних пояснень, доказів на обґрунтування своїх позовних вимог суду не надала.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 03 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції у рішенні зазначив, що ОСОБА_4 не довела наявності підстав недійсності договору купівлі-продажу частини квартири.

У порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право особи. ОСОБА_4 не є стороною оспорюваного договору, а матеріали справи не містять об'єктивних доказів, що його укладення відповідачами призвело до порушення цивільних прав позивача.

ОСОБА_4 04 червня 2018 року, скориставшись засобами поштового зв'язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення дають підстави для висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що квартира АДРЕСА_1, належала ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному. За договором купівлі-продажу частини квартири, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_8 (реєстраційний № 6397), ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продали ОСОБА_6 належні їм 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 05 жовтня 2012 року уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язалася повернути ОСОБА_4 15 700, 00 дол. США в строк до 05 жовтня 2014 року. ОСОБА_5 не виконала цього обов'язку, у зв'язку з чим заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2016 року стягнуто з неї на користь кредитора суму боргу.

Судом враховано, що договір купівлі-продажу нерухомого майна оспорює третя особа, яка не є стороною цього правочину.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилами частин першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виключно посилання заявника на порушення її прав укладенням оспорюваного правочину не дає підстав для висновку про його недійсність. Такий договір має безпосередньо суперечити певним вимогам законодавства, щоб суд виявив та застосував підстави для визнання його недійсним. Лише незгода третьої особи, яка не є стороною правочину, з його умовами не дає підстав для висновку про його недійсність.

Як зазначили суди першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 не навела конкретних правових підстав для визнання правочину недійсним, а також не підтвердила їх доказами у справі, обґрунтування вимог зводилось лише до пояснень позивача та її представника.

Суди зобов'язані виходити із запровадженої в Україні презумпції правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

З урахуванням наведеного, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки нею не надано належних доказів про те, що на оспорюваний правочин порушує її права та інтереси, а також не відповідає вимог закону.

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховний Суд зобов'язаний врахувати, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його повноважень.

За правилами статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Підсумовуючи, Верховний Суд дійшов переконання, що аналіз змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів дає підстави для висновку, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 03 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик