Справа № 265/3814/18
Провадження № 2/265/1119/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря - Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, часткове звільнення від заборгованості по аліментам, розстрочку виплати заборгованості по аліментам,

третя особа Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецький області,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з даним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частки на тверду грошову суму в розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просить суд частково звільнити його від стягнення заборгованості по аліментам, та розстрочити виплату заборгованості по аліментам.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2007 року з нього було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утриманні доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Виконавчий лист про стягнення аліментів було предявлено до виконання лише в березні 2008 року. В лютому 2008 року, внаслідок ДТП, він отримав травму, у звязку з чим на тривалий час втратив працездатність. У звязку з отриманою травмою, в червні 2008 року комісія ВТЕК, встановила йому другу групу інвалідності. Протягом року він не працював, оскільки не мав фізичної можливості. Для відновлення своєї працездатності, йому необхідно було витрачати кошти, які приходилося займати у батьків, друзів, знайомих. При цьому в період з серпня 2010 року по жовтень 2010 року, його донька ОСОБА_5, проживала разом з ним, він повністю утримував її, піклувався про неї. Просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в період з лютого 2008 року по серпень 2008 року, та в період з серпня 2010 року по жовтень 2010 року. Також, на теперішній час, в нього змінився сімейний та матеріальний стан. Так, в 2010 році він уклав шлюб, від якого народився син ОСОБА_6, 12 лютого 2013 рокународження. Весь цей час він домогав своїй доньці ОСОБА_5 матеріально, купував їй речі, продукти харчування. Однак з роками стан його здоровя погіршується, донька ОСОБА_5 все частіше перебуває у нього, він продовжує піклуватися про неї, купує їй речі, продукти, цікавиться її життям, в той час як відповідачка ОСОБА_2, зловживає алкогольними напоями, за донькою не слідкує, не працює. На теперішній час стан його здоровя погіршується, він не може працевлаштуватися офіційно, і працює по найму у приватних осіб, просить суд змінити розмір аліментів з 1/4 частини з усіх видів заробітку на тверду грошову суму в розмірі 1000 гривень щомісячно. Також зауважив, що за всі ці роки, він сплачував аліменти, але не в повному обсязі у звязку з чим утворилася заборгованість по аліментам. Для того щоб впорядкувати свої борги, та намагаючись погасити суму заборгованості в повному обсязі, просить суд розстрочити сплату суму заборгованості на 24 місяці.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримав свої позовні вимоги. Пояснив, що окрім сплати аліментів, він додатково постійно витрачає кошти на свою доньку ОСОБА_5. При цьому декілька разів просив її зовсім переїхати до нього та проживати в його родині, однак вона, жаліючи свою матір, залишається проживати з нею. Просить суд повністю задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримала пояснення позивача, додала що на теперішній час у позивача утворилася заборгованість по аліментам, яку він згоден сплачувати. Позивач працює по найму у приватних осіб, його робота передбачає користування транспортним засобом. У звязку з виниклою заборгованістю, позивач може залишитися без водійського посвідчення, що в свою чергу поставить його та його родину в скрутне матеріальне становище, і взагалі може позбавити його можливості сплачувати аліменти. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 під час підготовчого засідання надала суду відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та застосувати строки позовної давності. В судове засідання не зявилася, по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_4 не заперечує проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що ОСОБА_1 хоча і має заборгованість по аліментам, але не є злісним боржником. На виклики та зауваження реагує, намагається погасити суму заборгованості.

Суд на підставі ст. 223 ч. 3 п.2 ЦПК України, розглядає справу за відсутністю відповідача ОСОБА_2 з урахуванням її письмового відзиву.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом було встановлено наступні обставини.

Сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2007 року з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення судом 04 грудня 2007 року було видано виконавчий лист 2-2838/07.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до виконавчої служби з виконавчим листом лише 21 березня 2008 року, про що свідчить постанова державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ від 25 березня 2008 року про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач ОСОБА_1 згідно відповіді ПФУ, ДФС від 11 липня 2018 року, офіційно не працевлаштований, пенсію не отримує, відкритих рахунків у банках та банківських установах не має.

За змістом ст. 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК Українирозмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК Українипередбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Даний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 05.02.2014 та враховується при вирішенні даного спору по суті.

Позивач наполягає на тих обставинах, що в нього змінився сімейний та матеріальний стан.

Так, згідно свідоцтва про шлюб, виданого 27 квітня 2010 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_7, про що було зроблено відповідний актовий запис № 84 ( а.с.14).

Від шлюбу, 12 лютого 2013 року, народився син ОСОБА_8, батьками записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ( а.с.15).

Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( Ленінградському) в місті Маріуполі разом зі своєю дружиною, сином, та дітьми дружини від першого шлюбу: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно довідки, виданої КУ «Маріупольська міська лікарня ім.Мацука» № 166 від 6 липня 2018 року, ОСОБА_9 працює в лікарні молодшою медичною сестрою, та отримує мінімальну заробітну плату ( а.с.58).

Дочка дружини позивача ОСОБА_11. навчається в Маріупольському державному університеті на денній формі навчання на контрактній основі. Вартість контракту оплачує мати ОСОБА_9 ( а.с.59-62)

З урахуванням вищенаведених норм права, стану здоровя відповідача, його матеріального становища, збільшення родини, враховуючи не стабільний дохід, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача про зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, з урахуванням індексації.

Суд, розглядаючи позовні вимоги щодо часткового звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам в період з лютого 2008 року по серпень 2009 року та з серпня 2010 року по жовтень 2010 року, прийшов до наступного.

З довідки Лівобережного ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ від 1 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам в розмірі 69205,00 гривень, в тому числі в період з лютого 2008 року по серпень 2009 року в розмірі 9152,00 гривні. Сума заборгованості в період з серпня 2010 року по жовтень 2010 року (в період проживання доньки з батьком) складає 1722 гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, у звязку з ДТП отримав численні травми, у звязку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні з 25 лютого 2008 року по 12 березня 2008 року, виписаний на амбулаторне лікування. Рекомендовано фіксація в апараті Ілізарова- 4 місяці ( а.с.17).

Після огляду МСЕК, 10 липня 2008 року по 1 серпня 2009 року, ОСОБА_1П, було встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням внаслідок ДТП ( а.с.18).

В подальшому ОСОБА_1 перебував на лікуванні в травматологічному відділенні з 27 жовтня 2008 року по 6 листопада 2008 року з повторним переламом правого плеча ( а.с.19).

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася з виконавчим листом до виконання тільки 21 березня 2008 року, тобто в той час, коли позивач ОСОБА_1 знаходився на лікарняному.

Таким чином суд вважає істотною обставиною факт знаходження позивача ОСОБА_1 на тривалому лікарняному, що потягло за собою встановлення другої групи інвалідності, а тому вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами, що виникла в період з лютого 2008 року по серпень 2009 року включно в розмірі 9152,00 гривень.

Вирішуючи питання щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам в період з серпня 2010 року по жовтень 2010 року суд приходить до наступного.

Докладною завідуючої Дошкільного навчального закладу № 35 від 19 серпня 2010 року та довідкою класного керівника ЗОШ № 48, підтверджується факт проживання ОСОБА_5 в родині її батька ОСОБА_1

Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

На обґрунтування своїх доводів щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами в період з серпня 2010 року по жовтень 2010 року, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що його донька ОСОБА_5 в зазначений період проживала разом із ним.

При цьому суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України обставин, що мають істотне значення та могли б слугували перешкодою для позивача скористатися своїм правом на звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, починаючи з серпня 2010 року.

При цьому відповідно до статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Позивач ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 витрачала отримані аліменти на інші потреби, оскільки зловживала алкогольними напоями. При цьому позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження вказаних обставин, а сам факт отримання ОСОБА_2 аліментів, стягнутих на її користь за рішенням суду на доньку ОСОБА_5 , не може бути підставою для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині.

Позивачем ОСОБА_1 було заявлено позовні вимоги в частині розстрочення сплати суми заборгованості по аліментам. Вирішуючи зазначене питання суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Відповідачка ОСОБА_2, заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, посилалася на норми ст. 435 ЦПК України, які встановлюють порядок відстрочення, розстрочення виконання , зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Наполягаючи на тому що зазначене питання повинно розглядатися в порядку виконання судового рішення а не в позовному провадженні.

Суд, не погоджується з думкою відповідачки, оскільки саме матеріальним правом, а не процесуальним, ст. 197 СК України, встановлена можливість та порядок розгляду справ про встановлення строку сплати заборгованості за аліментами.

З наведених вище обставин, враховуючи наявність у позивача нової родини, відсутність можливості постійного заробітку, бажання повністю погасити суму заборгованості на розумних умовах, суд вважає, що наявні підстави для розстрочки сплати позивачем ОСОБА_1 заборгованості за аліментами у розмірі 60053,00 гривні, строком на 2 роки, що буде становити 2502,21 гривні щомісячно протягом наступних 24 місяців з часу набрання рішенням суду законної сили.

Таке розстрочення сплати аліментів буде відповідати загальним засадам співмірності, справедливості, розумності, допустимості та можливості з точки зору інтересів дитини та її батька, рівності прав і обовязків у сімейних відносинах кожного з батьків, регулювання спірних правовідносин з максимально можливим урахуванням на теперішній час інтересів дитини.

Разом з тим, можливість отримання заборгованості за аліментами у спосіб їх розстрочення періодичними платежами щомісячно протягом року, на переконання суду забезпечить на теперішній час можливість здійснення дитиною її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідачка ОСОБА_2, заперечуючи у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог, просила суд застосувати строки позовної давності, передбачені главою 19 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що правові аспекти застосування загальної позовної давності розглядаються Цивільним кодексом України, розділом V главою 19.

При цьому до вимог, що випливають із сімейних відносин, відповідно до ч.1 ст 20 СК України, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72 ч.2 ст.. 129, ч.3 ст. 138, ч.3, ст.. 139 СК України. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного Кодексу України, якщо інше не передбачене цим Кодексом.

Таким чином, ч. 1 ст. 20 СК України встановлює чіткий порядок застосування позовної давності до вимог, що випливають із сімейних відносин.

Правовідносини, які розглядаються судом випливають із сімейних правовідносин, та регулюються Сімейним Кодексом України. Перелік статей, на які посилаються позивач і суд, не відносяться до переліку статей, зазначених в ч.2 ст. 20 СК України, а тому строки позовної давності до правовідносин, які розглядаються судом, не застосовуються.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє відображення у доказах, досліджених в ході розгляду справи, а тому враховуючи зміну сімейного та матеріального стану ОСОБА_1, зважаючи на його солідарний із відповідачем ОСОБА_2 обов'язок щодо утримання неповнолітньої доньки, вважає можливим задовольнити позов частково.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Отже, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 704,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 76,81, 263, 264, 265, 268, 273ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, часткове звільнення від заборгованості по аліментам, розстрочку виплати заборгованості по аліментам, третя особа Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецький області, задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2007 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, не працюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Ленінградському) в місті Маріуполі, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини, змінивши спосіб їх стягнення з 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення повноліття дитиною, на аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини припинити з дня набрання даним рішенням законної сили.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом від 15 жовтня 2007 року № 2-2838/07, виданим 04 грудня 2007 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, не працюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Ленінградському) в місті Маріуполі, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини, за період з лютого 2008 року по серпень 2009 року, на суму 9152,00 гривні.

Встановити, що розмір заборгованості ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, перед ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, по аліментам на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 1 березня 2018 року складає 60053,00 гривні.

Розстрочити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, сплату заборгованості по аліментам перед ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 60053,00 гривні, на 2 роки, тобто періодичними платежами у розмірі 2502,21 гривні щомісячно протягом наступних 24 місяців з часу набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( Ленінградському) в місті Маріуполі, судові витрати в розмірі 704,80 гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 26 липня 2018 року.

ОСОБА_12