Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 520/13566/14-ц

провадження № 61-18678св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси, у складі судді Прохорова П. А., від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Короткова В. Д., Гончаренко В. М., Таварткіладзе О. М., від 06 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 16 жовтня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 425/ФКВІП-07, на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 21 000, 00 доларів США зі сплатою 12 % річних на строк до 15 жовтня 2022 року. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором ТОВ «Український промисловий банк» уклало з ОСОБА_4 договір поруки від 16 жовтня 2007 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло прав кредитора, у тому числі за договором № 425/ФКВІП-07 та забезпечувальними до нього договорами. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором № 425/ФКВІП-07 станом на 11 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 144 484, 22 грн, з яких 140 262, 49 грн - тіло кредиту, 2 030, 97 грн - відсотки, 2 190, 76 грн - комісія для ведення кредиту, яку позивач просив стягнути солідарно із відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «Дельта Банк»не має права на дострокове повернення кредиту, оскільки встановлений кредитним договором строк повернення кредиту - 15 жовтня 2022 року не наступив, а новий строк повернення кредиту не був встановлений. Позивачем не надано належних доказів отримання боржниками досудової вимоги. Крім того, станом на грудень 2014 року прострочена заборгованість за кредитним договором №425/ФКВІП-07 у позичальника відсутня.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про передчасність заявленого ПАТ «Дельта Банк» позову є обґрунтованим. Досудова вимога від 06 серпня 2014 року на прострочену (поточну) заборгованість не може вважатися встановленням банком нового строку повернення кредиту у розумінні положень частини другої статті 1050 ЦК України, оскільки у цій вимозі банк не вимагав дострокового повернення всієї суми кредиту.

У грудні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подано касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували, що за умовами укладеного кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку порушення позичальником строків платежів. На момент звернення до суду із вказаним позовом у відповідачів була наявна кредитна заборгованість і її погашення під час розгляду справи не позбавляє банк права вимагати дострокового стягнення кредитних коштів.

03 березня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 425/ФКВІП-07, на підставі якого позичальник отримав кредит у розмірі 21 000, 00 доларів США зі сплатою 12 % річних на строк до 15 жовтня 2022 року.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором ТОВ «Український промисловий банк» уклало з ОСОБА_4 договір поруки від 16 жовтня 2007 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, у зв'язку з чим позивач набув прав кредитора у тому числі за договором № 425/ФКВІП-07 та забезпечувальними до нього договорами.

06 серпня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» на адресу боржника та поручителя було направлено досудові вимоги, в яких було зазначено про наявну станом на 05 серпня 2014 року заборгованість у загальному розмірі 7, 65 доларів США та 1 726, 00 грн та запропоновано останнім усунути прострочену заборгованість, а також попереджено про те, що у випадку непогашення такої заборгованості банк звертатиметься до суду з вимогою про стягнення з відповідачів всієї суми кредиту, яка становить 10 944,46 доларів США та 1 980,04 грн.

З позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулось у жовтні 2014 року.

Згідно довідки від 11 вересня 2014 року, виданої начальником управління супроводження операцій фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором № 425/ФКВІП-07 від 16 жовтня 2007 року станом на 11 вересня 2014 року складає 10 965, 39 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 144 484, 22 грн. Прострочена заборгованість станом на 11 вересня 2014 року становить 10, 81 доларів США та 1 905, 04 грн комісії.

Згідно довідки № 05-2645524 від 03 грудня 2014 року, наданої ОСОБА_4 до суду першої інстанції, яка видана заступником начальника Одеського відділення ПАТ «Дельта Банк», станом на 03 грудня 2014 року прострочена заборгованість за кредитним договором № 425/ФКВІП-07 у позичальника відсутня, а загальна заборгованість за кредитом складає 10 899, 60 доларів США та 314, 00 грн, з яких 10 782, 61 долари США - загальна сума заборгованості по кредиту, 314, 00 грн - поточна комісія, передбачена договором. Прострочена заборгованість за кредитом відсутня.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами кредитного договору № 425/ФКВІП-07 від 16 жовтня 2007 року (пункти 4.2.5, 4.3.4, 6.2) передбачено право банку вимагати повного дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за умови порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів з дати отримання письмової вимоги банку повернути суму кредитної заборгованості.

Факт направлення банком досудових вимог на адреси відповідачів підтверджується фотокопіями квитанцій про направлення поштових повідомлень та відбитками поштового штепмеля на реєстрах поштових відправлень. Однак, доказів отримання направлених досудових вимог ПАТ «Дельта Банк» суду не надало.

Зміст досудових вимог не свідчить про те, що ПАТ «Дельта Банк» у порядку, передбаченому пунктом 6.2 кредитного договору № 425/ФКВІП-07 від 16 жовтня 2007 року, змінило строк виконання основного зобов'язання. Також ці документи не містять вимоги банку до позичальника сплатити платежі, строк виконання яких не настав.

У досудовій вимозі зазначено про наявну станом на 05 серпня 2014 року заборгованість у загальному розмірі 7, 65 доларів США та 1 726, 00 грн.

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент пред'явлення досудових вимог, передбачала, що при наявності у кредитодавця згідно з договором про надання споживчого кредиту права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, внаслідок порушення споживачем умов договору, він може використати таке право лише у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

При наявності заборгованості по сплаті частини платежів у рахунок повернення кредиту у розмірі 7, 65 доларів США, виходячи із загальної суми кредиту 21 000, 00 доларів США та залишку кредиту у розмірі 10 782, 61 долари США, тобто неістотного порушення умов договору з боку споживача, право кредитора згідно з договором про надання споживчого кредиту на вимогу дострокового повернення споживчого кредиту, з урахуванням вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, та принципів розумності і пропорційності, не може бути використано.

За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивач не має права на дострокове повернення кредиту, оскільки встановлений кредитним договором строк повернення кредиту не настав, та про передчасність заявленого позову є обґрунтованим.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк