Справа № 428/5246/18
Провадження №2/428/796/2018
11 липня 2018 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
при секретарі Чумак Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Адвокат ОСОБА_5 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. У вищезазначеній квартирі разом з позивачем зареєстровані: її донька ОСОБА_6, відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - її онука та правнуки. Відповідачі з 2007 року не мешкають за місцем реєстрації, так як проживають у королівстві Іспанія. Конкретне місце проживання відповідачів позивачу невідоме. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернулася з цим позовом до суду і просить визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася.
Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася до початку розгляду справи до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її та відсутності позивача, в заяві позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Представник Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області в судове засідання не з'явився.
Представник позивача ОСОБА_5 у письмовій заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку з чим судом 11.07.2018 р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03.12.1991 року державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4885. Вказана обставина також підтверджується копію реєстраційного надпису на документі про право власності від 17.12.1991 року.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та неповнолітньому ОСОБА_3 в спірній квартирі. Суд вважає, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі і покинули її без поважних причин. До спірного житлового приміщення вони не ставляться як до постійного місця проживання.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, у в цьому випадку на її матір.
Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3, якому на момент реєстрації у спірному житловому приміщенні виповнилося два роки, не мав права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання одного з батьків, з ким він проживає.
Відповідно до сканкопії довідки з місця проживання, відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 проживають у Королівстві Іспанія.
Згідно з актом про встановлення факту проживання / не проживання № 626 від 26.04.2018 року, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: АДРЕСА_1, окрім ОСОБА_1 фактично ніхто не мешкає з 2007 року по теперішній час.
Таким чином, враховуючи, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають з 2007 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704,80 грн., з кожного відповідача по 352,40 грн. у зв'язку з їх документальним підтвердженням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391,405 ЦК України ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 284, 287 - 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1), яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1), третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. І. Кордюкова