Справа № 467/1306/17
06.07.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - суддіЯвіци І.В.
за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Арбузинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Позивач подала до суду вказаний позов, в обґрунтування якого посилалась на те, що 13 червня 2017 року згідно виконавчого напису нотаріуса з неї на користь відповідача стягнуто 11 620,00 грн. за період з 06 червня 2008 року по 28 лютого 2017 року.
Позивач вказує, що з даним виконавчим написом не погоджується через те, що сам по собі факт надання нотаріусу необхідних для вчинення виконавчого напису документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості за кредитним договором.
У вказаному виконавчому написі, як стверджує позивач, стягнуто кошти майже за десять років, що є порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в той час як пропущений стягувачем строк не може бути поновлений нотаріусом навіть за наявності поважних причин.
Більш того, як стверджує позивач, між нею та відповідачем відсутні будь-які укладені договори, а тому відсутня і будь-яка заборгованість.
Просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований а реєстрі за № 5189, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 11 620,00 грн., таким, що не підлягає виконанню.
Провадження за вказаними вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017 року та призначено судовий розгляд справи.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2018 року у справі розпочате підготовче провадження, в рамках якого призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. витребувано копію нотаріальної справи, заведеної при вчиненні оспорюваного виконавчого напису.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та через невиконання попередньої ухвали про витребування доказів повторно витребувано копію нотаріальної справи, заведеної при вчиненні оспорюваного виконавчого напису.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2018 року підготовче провадження було закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 травня 2018 року до участі у справі залучено Арбузинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління у Миколаївській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, про дату час та місце судового засідання повідомлені належно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 144), проте, суд, ураховуючи положення ст. 223 ЦПК України, не убачаючи підстав для відкладення розгляду справи, які передбачені ч.2 цієї ж статті, за таких умов, ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності позивача та її представника.
Відповідач - ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника в судове засідання не направив, про його дату, час та місце, у зв'язку з відсутністю зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення (судової повістки), повідомлявся шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Арбузинського районного суду Миколаївської області, тобто належно.
При цьому, суд враховував те, що в матеріалах провадження наявні достатні дані про те, що відповідач протягом усього часу розгляду справи належно повідомлявся про час та місце судових засідань, обізнаний про судове провадження, у якому він є учасником, в той час, як згідно усталеної практики сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
Зокрема, судовий розгляд справи був призначений на 10 травня 2018 року ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2018 року та неодноразово відкладався через відсутність даних щодо належного повідомлення відповідача.
Відповідач же, як було встановлено судом після отримання зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення, був належно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду на 10 травня 2018 року, на 18 травня 2018 року та на 25 травня 2018 року, проте жодного разу в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки не повідомляв, будь-яких заяв чи то клопотань до суду не направляв.
За таких обставин, суд вважає наявними одночасно всі умови, що регламентовані ст. 280 ЦПК України, та які дають йому підстави ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, як то: відповідач належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, свого представника в судове засідання не направив, причин цього суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а позивач, за умови відсутності відповідної заяви та будь-яких інших даних, не заперечує проти такого вирішення справи.
Що ж до інших учасників справи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та представника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївської області, які були залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, то останні в судове засідання не прибули, про його дату, час і місце повідомлені належно, але подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заяв і клопотань до суду не направляли.
В свою чергу суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створивши учасникам судового процесу всі умови для реалізації ними їхніх прав, виконавши всі необхідні процесуальні дії для повного і об'єктивного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, керуючись законом, встановив наступні обставини справи, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки.
Так, судом було установлено, що 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, на підставі якого з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто не сплачену в строк заборгованість за Кредитним договором (б/н) від 06 червня 2008 року за період з 06 червня 2008 року по 28 лютого 2017 року в сумі 11 620,00 грн.
Вказана сума заборгованості складається з заборгованості за тілом кредиту - в розмірі 4 197,16 грн., заборгованості за відсотками - в розмірі 5 008,31 грн., заборгованості з комісії та пені - в розмірі 1 385,01 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) - в розмірі 500,00 грн. та заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - в розмірі 529,52 грн.
Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 5189, набрав чинності з дня його вчинення та підлягав пред'явленню до відділу державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення.
10 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання оспорюваного виконавчого напису, отримавши яку позивач звернулась до суду.
За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»).
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).
Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами системного аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Тож, суд, з урахуванням такого, встановив наступне.
Зокрема, у своїх письмових поясненнях позивач посилається на те, що відповідач не надав нотаріусу всі необхідні документи, які б підтверджували безспірність заборгованості та належне направлення їй, а так само і отримання нею вимоги про усунення порушень.
Так, позивач вказує, що в матеріалах справи наявний лише опис направлення вимог боржникам, проте на ньому відсутня відмітка відділення поштового зв'язку, а тому такий опис не може бути підтвердженням направлення будь-яких документів.
Також в матеріалах справи відсутній касовий чек відділення поштового зв'язку саме на лист, а тому, як вважає позивач у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів для стягнення заборгованості у безспірному порядку.
Більш того, за твердженням позивача, відповідач не надав нотаріусу оригіналу договору, а ні Умов та правил надання банківських послуг. В порушення вимог закону, відповідач надав нотаріусу лише розрахунок заборгованості замість засвідчених банком виписок з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача (відповідача) про непогашення такої заборгованості.
При цьому, як зазначає позивач, розрахунок заборгованості не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік», який фіксує факт виконання господарської операції та служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах.
За такого, позивач вважає, що нотаріусом було порушено процедуру вчинення виконавчого напису.
Перевіряючи такі доводи позивача, суд, між тим, виходив із такого.
Відповідно до п.п. 2.1. п.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 2.3. Порядку ).
Згідно із п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються:
1)оригінал кредитного договор ;
2)засвідчена стягувачем виписка з рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Натомість з досліджених в судовому засіданні копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, та які були направлені на адресу суду третьою особою - приватним нотаріусом Швець Р.О., вбачається, що останньому для вчинення оспорюваного виконавчого напису було надано: копію заяви ОСОБА_1 від 06 червня 2008 року, розрахунок заборгованості за договором (б/н) від 06 червня 2008 року, письмову вимогу на ім'я позивача про усунення порушень за кредитним договором (б/н) від 06.06.2008 року, список згрупованих поштових відправлень та опис.
З наданих нотаріусом документів видно, що стягувачем було надано не оригінал заяви ОСОБА_1, а його засвідчену штампом Приватбанку копію.
Крім того, до вказаної заяви не було надано Умов та правил надання банківських послуг, а так само і Тарифів банку, які в сукупності із заявою позивача становлять собою Кредитний договір (б/н) від 06.06.2008 року.
Так, суд враховує, що за положеннями статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, з урахуванням викладеного, на переконання суду, сама по собі заява ОСОБА_1, а тим більше її копія, яка була надана приватному нотаріусу, без Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, не може вважатись договором, а відтак, відповідач не надав нотаріусу оригінал кредитного договору, а останній, в свою чергу, за таких умов, вчинив виконавчий напис із порушенням закону.
Що ж до вимоги про надання засвідченої стягувачем виписки з рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, то суд виходив із вимог пункту 5.5. Постанови Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» (чинної на час вчинення виконавчого напису), згідно яких особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, в якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку на рахунку, код банку - кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом або кредитом, суму вихідного залишку.
Проте, відповідачем для вчинення виконавчого напису було надано розрахунок заборгованості, який, з урахуванням вищевикладеного, не відповідає вимогами виписки з рахунка.
Таким чином, за умови надання нотаріусу лише самої завіреної копії заяви позивача на отримання кредитну, без Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, які складають собою Кредитний договір (Договір про надання банківських послуг), враховуючи те, що заява позивача не містить будь-яких умов кредитування (розмір кредитного ліміту, процентної ставки, умов нарахування пені, штрафів та комісій), суд приходить до однозначного висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням нотаріусом вимог п. 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору та виписки із рахунка та підпункту 3.5. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що для вчинення виконавчого напису відповідачем (стягувачем) не було надано документів, які б відповідали вимогам закону.
Водночас, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідач не довів і не надав доказів направлення їй та отримання нею письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором від 06 червня 2008 року, зокрема, оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання,оскільки така вимога висувається щодо одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, які передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання, а відтак доведеність/недоведеність цих обставин не має правового значення у даному, конкретному випадку.
Стосовно доводів позивача про вчинення виконавчого напису поза межами строків, що встановлені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та спірність заборгованості за кредитним договором, то суд приходить до такого.
Згідно із правилами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Як слідує із пояснень позивача, а також наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості останній платіж в погашення суми заборгованості було вчинено 07 травня 2014 року.
За такого, позивач вважає, що з цього дня починається перебіг строку, у межах якого нотаріусом може бути вчинено виконавчий напис.
Втім, суд не погоджується із таким твердженням через таке.
Згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За такого, суд не погоджується з позивачем про початок строку, протягом якого виконавчий напис може бути вчинено, а саме: з для останнього платежу, тобто з 07 травня 2014 року. Так як у цьому випадку, початок строку починається з дня виникнення права вимоги, тобто - з дня прострочення платежу, а не з дня його сплати.
Разом із тим, суд встановив, що період, за який стягується з позивача заборгованість (з 06.06.2008 року по 28.02.2017 року) згідно з виконавчим написом значно перевищує встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, а тому його вчинено поза його межами.
Теж саме стосується і суми пені, щодо вимог про стягнення якої позовна давність встановлено в один рік (ч.2 ст. 258 ЦК України).
Отже, суд приходить до переконання, що вказану у виконавчому написі суму не можна вважати безспірною.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умов, які були необхідні для вчинення оспорюваного виконавчого напису, а відтак, і про порушення прав позивача, як боржника за ним.
Проте, незважаючи на доведеність які дають суду підстави визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд все ж таки відхиляє доводи позивача про те, що між нею та відповідачем відсутні будь-які укладені договори, а тому і відсутня будь-яка заборгованість перед ним.
Зокрема, позивач жодним чином не спростувала відсутності у неї заборгованості перед відповідачем, так як будь-яких належних і допустимих доказів того, що вона не підписувала заяву від 06 червня 2008 року, яка наявна у матеріалах справи, не надала, хоча повинна була довести таке своє заперечення згідно із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України.
Більш того, з розрахунку заборгованості слідує, що погашення кредитної заборгованості в тій чи іншій мірі мало місце до 07 травня 2014 року, проте, позивач не заперечувала сплату зазначених сум зі свого боку, а лише в письмових поясненнях наголосила на здійсненні останнього платежу 07 травня 2008 року.
Але незважаючи на таке, суд встановив порушення прав позивача у цій ситуації, які підлягають судовому захисту у той спосіб, що ним запропонований у позовній заяві, а саме - шляхом визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Судовий збір у розмірі 640,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно із правилом ч.1 ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12,13, 76-81, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Арбузинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем 13 червня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 5189.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Арбузинським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Арбузинського районного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем, іншими учасниками справи, крім відповідача, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя І.В. Явіца