Справа №303/1991/18
2/303/1180/18
ряд. стат. звіту - 45
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Довжанина В.М.

секретар судового засідання Фозекош І.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. На даний час у вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який в квартирі не проживає з 2001 року, не сплачує комунальні послуги. Реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди у отриманні субсидій, вільному користуванні та розпорядженні власним майном. У звязку з чим, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №31 у будинку № 40 по вулиці Митрополита Володимира в м.Мукачево, Закарпатської області.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 07 травня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Заперечення від позивачів щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідач з клопотаннями про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався, відзиву або заперечень проти позову не подавав.

Будь-яких клопотань сторони суду не подавали.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 19.12.2001 року, реєстр № ІІ-4561.

Згідно Довідки №1 - 018848 від 03.04.2018 року, підписаної уповноваженою особою паспортистом ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» ОСОБА_3, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак, згідно акту №160 від 03.03.2018 року складеному та засвідченому уповноваженою особою паспортистом ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» ОСОБА_4, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2001 року фактично не проживає у вищевказаній квартирі.

Відповідно до статтей 317, 319 Цивільного Кодексу України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного Кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Отже, судом встановлено, що підстав для збереження за відповідачем ОСОБА_2 права бути зареєстрованим в квартирі №31, яка знаходиться по вулиці Митрополита Володимира, буд. № 40 в місті Мукачеві Закарпатської області - немає, оскільки за вищевказаною адресою не проживає з 2001 року, що знайшло своє підтвердження наданими письмовими доказами, і позивачем доведено, а відповідачем не спростовано.

З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №31 у будинку №40 по вул. Митрополита Володимира в місті Мукачево, Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий В.М. Довжанин