ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 383/966/17

провадження № 22-ц/781/1380/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Карпенка О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року у складі судді Адаменко І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та уточнивши позовні вимоги (а.с.67-69) просив:

- зобов'язати відповідача усунути перешкоди в здійсненні права власності та користування належною йому земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом спилювання за власний рахунок дерев (акацій), що розташовані на земельній ділянці відповідача за адресою: АДРЕСА_2, в кількості 14 дерев акації від 10 см. до 20 см. в діаметрі і 22 молоді парослі акації, які розташовані поряд з межею його домоволодіння;

- стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами та земельних ділянок площею 0,8669 га та 0,25 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Між позивачем та відповідачем, що є суміжним землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, існує невирішений спір, який полягає в тому, що на земельній ділянці відповідача ростуть дерева акації, гілки яких проростають на територію його домоволодіння.

Таке розташування дерев чинить перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, оскільки у весняно-осінній період, щорічно, опале листя падає на територію домоволодіння позивача та забруднює її, а насіння дерев акації спричиняє парость молодих дерев.

20.07.2017 комісія Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області провівши обстеження земельних ділянок за вищевказаними адресами, запропонувала сторонам дійти спільної згоди щодо обрізання гілок, які нависають над територією домоволодіння позивача.

Однак, на сьогоднішній день згоди з відповідачем не досягнуто.

Не бажання відповідача зрубати дерева акації позивачу завдано моральну шкоду, яку той оцінює в 5000 грн., оскільки з цього приводу на потязі багатьох років постійно виникають сварки, від яких у позивача піднімається тиск та погіршується самопочуття, а також позивач постійно прибирає опале листя.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач на підставі ст.105 ЗК України має право самостійно відрізати гілки дерев, які проникають із сусідньої земельної ділянки та чинять йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Позивачем не наведено належного обґрунтування позовних вимог в частині протиправності дій відповідача, причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями, не зазначено доказів, що підтверджують позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, не вказано в чому виявились його моральні страждання і з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди та якими доказами це підтверджується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дерева є занадто високими і самостійно зрізати гілки, які нависають над територією позивача не є можливим та навіть, якщо зрізати гілки дерев це б не вирішило проблему, оскільки вітер розносить насіння акацій на територію позивача.

Позивачем було доведено, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоджу, яка полягає в моральних стражданнях, оскільки на протязі багатьох років позивач просить відповідача зрубати дерева, позивач постійно прибирає опале листя.

З відповідачем постійно виникають сварки, після чого у позивача піднімається тиск, на підтвердження чого позивач надавав до суду довідку з поліклініки, яку суд не взяв до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником житлового будинку та земельних ділянок площею 0,25 га та площею 0,8669 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2012 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2017 №84166296, №84170931 (а.с.6-9).

Користувачем сусідньої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, є відповідач ОСОБА_5.

Згідно копії акта обстеження земельних ділянок від 20.07.2017, складеного комісією Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, при обстеженні земельних ділянок ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, комісією встановлено, що дерева акації не знаходяться на спільній межі, однак гілки вказаних дерев проростають над територією домоволодіння ОСОБА_4, тому у весняно-осінній період щорічно може мати місце забруднення території останнього опалим листям та насінням, яке може спричинити паросль молодих дерев.

Комісією запропоновано сторонам дійти спільної згоди щодо обрізання гілок, які нависають над територією домоволодіння ОСОБА_4 (а.с.11).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дій, що порушують право.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст.104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно зі ст.105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев та кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Оскільки за приписами ст.105 ЗК України позивач має право самостійно відрізати гілки дерев, які проникають на територію його земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання це зробити відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що гілки дерев знаходяться занадто високо, не є підставою, для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами цивільно-правової відповідальності при вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено наявність протиправності дій відповідача, причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права або порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді О.Л.Дуковський

О.Л.Карпенко