АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/124/17

Провадження № 22-ц/787/1395/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.М.

секретар судового засідання : Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Сарненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Ведяниної Т.О.., повний текст якої складено 18 червня 2018 року, у справі №572/124/17,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 вернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання прав забудовника, визнання права власності на частину нерухомого майна.

Ухвалою суду від 6 лютого 2018 року провадження у цій справі зупинено - в зв'язку із призначенням по справі судової будівельно-технічної та товарознавчої експертизи.

З метою забезпечення виконання ухвали суду про призначення експертизи, 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про забезпечення позову якому просить встановити обов'язок вчинити певні дії, а саме : зобовязати ОСОБА_2 здійснити безперешкодну можливість допуску інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 до житлового будинку по АДРЕСА_1, з метою проведення робіт по виготовленню технічної документації та проведенню технічної інвентаризації даного об'єкта, а також для топографо-геодезичного знімання даної ділянки.

Клопотання мотивувала тим, що відповідач добровільно докази, які вимагає експерт, не надає, більш того, перешкоджає стороні в отриманні таких доказів самостійно, так як чинить перешкоди інженеру з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 у виготовленні такої документації.

Ухвалою Сарненського міського суду від 18 червня 2018 року клопотання задоволено.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання прав забудовника, визнання права власності на частину нерухомого майна, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 здійснити безперешкодну можливість допуску інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 до житлового будинку по АДРЕСА_1, з метою проведення виконання робіт по виготовленню технічної документації та проведенню технічної інвентаризації даного об'єкта, а також для топографо-геодезичного знімання даної ділянки.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання прав забудовника, визнання права власності на частину нерухомого майна зупинити, до отримання судом висновку експерта, призначеної у справі судової будівельно-технічної, товарознавчої експертизи.

В поданій на ухвалу суді апеляційній скарзі, заявник посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що клопотання позивача зводиться до забезпечення, збирання доказів необхідних для підтвердження позовних вимог. А тому, задовольнивши клопотання, суд вийшов за межі процесуального законодавства та фактично вирішив питання про забезпечення доказів, а не позову.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Із тексту клопотання про забезпечення позову вбачається, що позивач просила забезпечити позов шляхом встановлення обов'язку вчинити певні дії, а саме : зобов'язати ОСОБА_2 здійснити безперешкодну можливість допуску інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 до житлового будинку по АДРЕСА_1, оскільки відповідач добровільно докази, які вимагає експерт, не надає, більш того, перешкоджає стороні в отриманні таких доказів самостійно, так як чинить перешкоди інженеру з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 у виготовленні такої документації.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а не наявність належних і переконливих доказів.

Однак, заявником належним чином не обґрунтовано необхідність вжиття запропонованого заходу забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для забезпечення позову у спосіб обраний позивачем.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що клопотання позивача фактично зводиться до вирішення питання про забезпечення доказів в порядку передбаченому ст.ст.116-118 ЦПК України, проте суд цих вимог не врахував та в порушення ч.5 ст.12 ЦПК України не роз'яснив учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій та не сприяв в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Тому на підставі ст. 379 ч. 1 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 376, 379, ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сарненського міського суду Рівненської області від 18 червня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2018 року.

Головуючий :

Судді :