Ухвала

Іменем України

19 липня 2018 року

м. Київ

справа № 404/984/18-ц

провадження № 61-38523ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договору дарування, договору купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні житлом, в якому просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, який укладений 19 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, № 390, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Лимар О. А.; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (50 років Жовтня), 22 у

м. Кропивницькому, який укладений 07 червня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, № 395, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Колос Н. В.; усунути перешкоди у користуванні житлом та здійсненні нею права власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом виселення із вказаної квартири відповідачів та вселення позивача ОСОБА_4

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за відповідачем ОСОБА_6, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, від 08 лютого 2018 року

№ 113393215.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договору дарування, договору купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні житлом - задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до вимог статей 149, 150 ЦПК України наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття указаних заходів забезпечення позову є законним та обґрунтованим.

У липні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2018 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 ніколи не була власницею квартири АДРЕСА_1 в цілому, жодні правовстановлюючи документи з цього приводу у неї відсутні їй на праві власності до 2007 року належала ? частина вказаної квартири на підставі договору дарування частини квартири від 01 листопада 2000 року, договір дарування який оскаржується позивачем також стосується ? частини квартири, отже відсутні правові підстави для накладення арешту на квартиру в цілому. Крім того, вказує, що апеляційний суд у постанові зазначив, що частиною предмету спору у справі є вимоги пов'язані із майном, а саме у позові заявлена вимога про виселення із квартири відповідачів та вселення до неї позивача, однак суд не звернув уваги, що відповідно до ЦК України вимоги щодо виселення та вселення до квартири має право пред'явити лише власник житла, проте позивач не була власником квартири в цілому та не заявляла вимоги щодо визнання права власності, тому суди дійшли необґрунтованого висновку, що позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Підстави для відкриття касаційного провадження відсутні з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Із оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень судів першої й апеляційної інстанцій.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною першою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Видами забезпечення позову є, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (частина перша статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами процесуального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на указану квартиру, оскільки невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що ОСОБА_4 ніколи не була власницею квартири АДРЕСА_1 в цілому, жодні правовстановлюючі документи з цього приводу у неї відсутні; їй на праві власності до 2007 року належала ? частина вказаної квартири на підставі договору дарування частини квартири від 01 листопада 2000 року; виселення та вселення до квартири має право пред'явити лише власник житла, проте позивач не була власником квартири в цілому, а отже відсутні правові підстави для накладення арешту на квартиру в цілому є безпідставними, оскільки вони по своїй суті є запереченнями проти вимог ОСОБА_4, а не щодо наявності чи відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судами першої й апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті та частиною четвертою статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда

від 12 березня 2018 та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області

від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договору дарування, договору купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні житлом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик