АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1263/17 Номер провадження 22-ц/786/1551/18Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий-суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниці Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Рибак О.О.,

з участю позивача ОСОБА_2, його представника - адвоката ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, представника служби у справах дітей Подільського району у м. Полтаві ради - ОСОБА_6, представника служби у справах дітей Полтавської РДА - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою батька: АДРЕСА_2. В обгрунтування позову зазначає, що з жовтня 2016 року діти проживають з ним, він займається їх доглядом, вихованням та утриманням, тоді як відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям та здоров'ям дітей, не приймає участь в їх догляді та вихованні. Просив визначити місцем проживання їх малолітніх дітей з ним та стягнути аліменти з відповідача на його користь на утримання дітей у сумі 3000 грн. щомісячно.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею. В обгрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що з 2005 по 2017 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, з народження дітей займалася доглядом за ними, приділяла увагу їх вихованню. Відповідач вигнав її з помешкання за адресою АДРЕСА_2, де вони на той час проживали, та залишив дітей у себе, таким чином, без її згоди змінив місце проживання дітей. Після цього перешкоджає її спілкуванню з дітьми. Вважає, що для найкращого забезпечення інтересів дітей вони повинні проживати з матір'ю, тому просить задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено повністю.

Визначено місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, з їхньою матір'ю - ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 640 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Зазначає, що районним судом не взято до уваги той факт, що діти проживають з батьком, із жовтня 2016 року він виконує обов'язки по їх утриманню, догляду, вихованню, що підтверджується належними доказами.

Вважає, що суд безпідставно не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком.

Посилається на неналежну оцінку судом першої інстанції подій, які передували факту, що з жовтня 2016 року діти стали проживати з ним.

Звертає увагу на те, що відповідач байдуже ставиться до своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям і здоров'ям дітей, їх навчанням, побутом.

Вважає, що розлучення дітей з батьком, з яким вони проживають значний проміжок часу, буде для них психічною травмою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечує доводи апеляційної скарги. Заперечує обгрунтованість висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради щодо визначення місця проживання малолітніх дійте з батьком, оскільки він не містить виняткових обставин, що вказували б на неможливість їх проживання з матір'ю.

У поясненнях на відзив ОСОБА_2 зазначає, що районним судом не взято до уваги інтереси дітей, байдуже відношення матері до їх життя на протязі останніх двох років, а також висновку органу опіки та піклування, яким рекомендовано місце проживання дітей з батьком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, пояснення представників третіх осіб - органів опіки та піклування, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється стронами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 23.07.2005 року по 05.04.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які з листопада 2016 року проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.11, 7-9/.

Також районним судом встановлено, що кожен із батьків має позитивну характеристику, стабільний дохід та задовільні житлово-побутові характеристики, що свідчить про наявність у них умов для забезпечення належних умов для проживання та виховання неповнолітніх дітей.

ОСОБА_2 працює електрозварювальником у ФОП ОСОБА_10, має постійний дохід, що підтверджується довідками про доходи; за місцем проживання та роботи характеризується позитивно /а.с. 115-117/.

Відповідач ОСОБА_4 разом з дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з актом обстеження умов проживання в квартирі створені всі умови для гармонійного та всебічного розвитку дітей /а.с.49, 53/.

ОСОБА_4 з 03.03.2014 року по 10.07.2014 року працювала начальником відділення поштового зв'язку по підміні на Поштампі (м.Полтава) Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта»; з квітня 2017 року ОСОБА_4 працює на посаді заступника начальника ВПЗ Розсошенці Поштампу (м.Полтава), має стабільну заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи від 26.09.2017 року /а.с.48, 47, 44/.

Згідно характеристик з місця роботи та місця проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувалася, судимості відсутні. /а.с.45, 46, 48/.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної ради у м. Полтаві від 13.03.2018 року № 36 визнано за доцільне, в інтересах малолітніх дітей визначити можливим місце проживання ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, з батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с.204-205/.

Допитана у судовому засіданні судом першої інстанції малолітня ОСОБА_8 не змогла визначитися, з ким саме із батьків вона бажає проживати .

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, районний суд виходив з того, що як у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної ради у м.Полтаві від 13.03.2018 року №36, так і під час судового розгляду, не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю, відсутні правові підстави, передбачені нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матір'ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За положеннями частини першої та другої статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Принципом 7 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, дійшов правомірного висновку про відсутність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю. Мати дітей має постійне місце проживання, роботу, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей, тому проживання дітей з матір'ю відповідає їх інтересам.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування районним судом фактичного проживання дітей з батьком з листопада 2016 року та виконання ним обов'язків по їх утриманню, догляду, вихованню - не відповідають змісту судового рішення, оскільки районним судом ці обставини встановлені та їм надана відповідна правова оцінка в сукупності з іншими обставинами справи і нормами права, які регулюють спірні правовідносини. При цьому слід зазначити, що вказані обставини проживання дітей з батьком не є визначальним у вирішенні спору, оскільки такі обставини стали наслідком особистих відносин та конфлікту між батьками, після якого діти залишилися проживати з батьком в тому ж помешканні, що і до конфлікту проживала їх мати з ними та батьком однією сім'єю.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування районним судом при ухваленні рішення висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, оскільки суд проаналізував вказаний висновок органу опіки та надав йому належну правову оцінку з огляду на відсутність у ньому тих обставин, які б вказували на їх винятковість щодо визначення місця проживання дітей з батьком.

Доводи щодо неналежної оцінки судом першої інстанції подій, які передували факту, що з жовтня 2016 року діти залишилися проживати з батьком, не заслуговують на увагу, оскільки кожна сторона ці обставини висвітлює на свою користь та не спростовує висновку районного суду щодо необхідності визначення місця проживання дітей з матір'ю.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо байдужого ставлення відповідачки до своїх батьківських обов'язків, оскільки такі твердження є суб'єктивними на не відповідають фактичним обставинам.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що розлучення дітей з батьком, з яким вони проживають значний проміжок часу, буде психічною травмою для них. По-перше, батько має право на спілкування з дітьми та брати участь у їх вихованні. У разі наявності перешкод зі сторони матері дітей, цей спір може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. По-друге, в апеляційному суді представник органу опіки підтвердив, що судом першої інстанції з'ясовувалася думка старшої дочки сторін щодо бажання її проживати з одним із батьків, яка не змогла визначитися, та таке запитання стало для неї психологічним тягарем, внаслідок якого вона розплакалася. При цьому також представник органу опіки пояснила, що дочка та син сторін прихильно з любов'ю ставляться до обох батьків.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що визначальним у даному спорі повинні стати інтереси дітей. Батьки, бажаючи зберегти прихильність дітей та їх нормальний морально-психологічний стан, повинні знаходити між собою спільну мову, в тому числі шляхом взаємних поступок, з метою створення комфортних психологічних та матеріальних умов для життя дітей, їх навчання і виховання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи, наданих сторонами доказів та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі принципу пропорційності у цивільному судочинстві та ч.3 ст.141 ЦПК України апеляційний суд визнає за необхідне частково відшкодувати відповідачці судові витрати за рахунок позивача в сумі 800 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 800 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2018 року.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

Судді: /підписи/ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук