Ухвала

20 липня 2018 року

м. Київ

справа № 564/1742/13-ц

провадження № 61-39688ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області

від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, треті особи: ОСОБА_2, приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, треті особи ОСОБА_2, приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», про стягнення на його користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів у розмірі 40 599 грн 16 коп., як безпідставно набутих, 40 143 грн 89 коп. інфляційних втрат та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 10 140 грн 56 коп., стягнення на його користь з Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області сплачений ним виконавчий збір у розмірі 4 059 грн 92 коп.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року у складі судді Цвіркуна О. С., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В., Шимківа С. С., позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 отримані ним за платіжним дорученням від 25 січня 2013 року 40 599 грн 16 коп. як безпідставно набуті кошти та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 10 140 грн 56 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відмовлено.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року, у якій заявник просив скасувати вказані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 94 943 грн 53 коп., яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн?100=176 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків Верховним Судом не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Ураховуючи викладене, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, треті особи: ОСОБА_2, приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта