РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/719/17

Провадження № 2/700/42/18

06 липня 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіденко Н.П.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Лисянка цивільну справу №700/719/18 провадження №2/700/42/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорення батьківства,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог пояснила, що з 7 листопада 2015 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1764. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя протягом останнього часу погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб між ними розірвати.

Крім того, батько дитини ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не бажає утримувати дитину та допомагати її матеріально, а тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не менше ? частини всіх видів доходу відповідача.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про оспорення батьківства. В підтвердження позовних вимог зазначив, що дійсно 07.06.2016 року ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_3. У свідоцтві про народження він записаний батьком, однак він з цим не згоден з наступних підстав. На час зачаття та після народження дитини ОСОБА_1 тривалий час проживала у своїх батьків в с. Розкошівка Лисянського району. Після того як він наполіг на поверненні її на постійне місце проживання в с. Худоліївка, позивач повернулася із дитиною, але проживали вони недовго, вона зібрала речі і переїхала до своїх батьків, вирішивши таким чином остаточно розірвати їхні взаємовідносини. У нього виникли сумніви у тому, що він є батьком народженої дитини та здав аналізи за результатами якого отримано показники його плодовитості, з яких вбачається, що вони є мізерними та дітей з такими показниками взагалі неможливо зачати, що підтверджується довідкою лікаря. На підставі викладеного просить виключити відомості про його батьківство з актового запису № 3 від 01.07.2016 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Призначити судово-генетичну експертизу на вирішення якої поставити питання чи є ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не зявилися належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про причини не явки судне повідомили.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07 листопада 2015 року, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1764 (свідоцтво про шлюб серії І-СР № 126078 від 07.11.2015 року). Від спільного подружнього життя мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії 1-СР №230321 від 01.07.2016 р.). Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя.

За клопотанням відповідача заявленим під час розгляду справи, яке було підтримане і позивачем, ухвалою Лисянського районного суду від 08 лютого 2018 року по вказаній цивільній справі була призначена судово-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

Згідно висновку судово-генетичної експертизи №91, яка проводилася з 14 травня по 23 травня 2018 року зазначено, що молекулярно - генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином , згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart 1971, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практичо доведено.

Отже, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач є батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &aат;aвр;34, від 7 травня 2009 року).

Враховуючи сукупність зібраних у справі доказів, суд зауважує, що підстави ставити під сумнів відповідні обставини щодо батьківства відповідача по відношенню до дитини відсутні. Вищевказаний висновок експерта є належним і допустимим доказом.

Таким чином, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорення батьківства відмовити повністю.

Відповідно до ч.1ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Зважаючи на те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, примирення між ними неможливе, тому шлюб підлягає розірванню.

Дітина проживає разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків та не надає дітині матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов'язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені ст»ягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище платника аліментів та фінансове забезпечення дітей, яке необхідне для їх гармонійного розвитку, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Крім того, позивач за первісним позовом подав заяву про відшкодування витрат у сумі 2000, 00 гривень, здіснені позиваачем на поїздку до м.Києва для проведення експертизи за рахунок "позивача" на її користь.

Розглянувши, дану заяву, суд вважає, що у її задоволенні слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п.9 ст.83 ЦПК України, (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

За таких обставин, позивач,за первісним позовом не виконала вимог п.9 ст.83 ЦПК України

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст.3, 6, 7, 10, 12, 259-260, 264 -266, 269 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою вул.Суворова, 35, с.Розкошівка, Лисянського району, Черкаська область реєстраційний номер обліку картки платників податків: НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителем ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер обліку картки платників податків: НОМЕР_2, що був зареєстрований 07 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1764- розірвати.

Змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за судовим наказом Лисянського районного суду Черкаської області від 28.03.2017 р., стягнувши з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер обліку картки платників податків: НОМЕР_2, стягнутих на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки вул.Суворова, 35, с.Розкошівка, Лисянського району, Черкаська область реєстраційний номер обліку картки платників податків: НОМЕР_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, з розміру 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер обліку картки платників податків: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки вул.Суворова, 35, с.Розкошівка, Лисянського району, Черкаська область реєстраційний номер обліку картки платників податків: НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп (сімсот чотири гривні 80 коп).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорення батьківства відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 16.07.2018 року.

Суддя Г.М. Яценко