Справа № 466/4914/17 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/1444/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 18 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, за участю третьої особи - третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою цивільну справу № 466/4914/17за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, за участю третьої особи - третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування провадженням зупинено до часу набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 466/2509/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту окремого проживання.

Ухвалу суду оскаржив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що, зупиняючи провадження у справі через неможливість розглянути її до вирішення іншої справи, суд першої інстнції залишив поза увагою положення ч.2 ст.210 ЦПК України, яке передбачає, що суд розглядає справу протягом 30 днів з дня початку розгляду справи по суті. Згідно із ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відтак, вважає, що суд першої інстанції порушив норми Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також не врахував, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. Крім того, суд взагалі не аналізував у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду справи № 466/2509/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту окремого проживаннязалежить прийняття рішення у даній справі. Зазначив, що вирішення спору за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту окремого проживання жодним чином не вплине на вирішення даного спору, оскільки відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, у зв»язку із відсутністю всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення режиму окремого проживання, у якому позивач просить встановити режим окремого проживання між спадкодавцем ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та відповідачем ОСОБА_5 строком понад десять років до дня смерті (справа №466/2509/18).

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення у зазначеній вище справі має значення для вирішення справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_4, заявлених у даній справі, такий просить визнати його - ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги після смерті рідного брата ОСОБА_7; визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 такими, що самоусунулися від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7; усунути ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від права на спадкування за законом; визнати за ним право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3 та 1/3 частину квартири АДРЕСА_2; визнати за ним право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на грошовий вклад в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 13470,48 дол.США.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача у даній справі стосуються визнання відповідачів такими, що самоусунулися від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 та усунення їх від права на спадкування, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Підстави усунення спадкоємців від спадкування передбачені ст.1224 ЦК України. Зокрема, згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_4 , заявлених у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення режиму окремого проживання, у такому позивач просить встановити режим окремого проживання між спадкодавцем ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та відповідачем ОСОБА_5 строком понад десять років до дня смерті, що не є підставою згідно ст.1224 ЦК Українидля усунення від права на спадкування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що рішення суду у справі про встановлення режиму окремого проживання має значення для вирішення справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Крім того, обставинам, зазначеним ОСОБА_4 у позовній заяві про встановлення режиму окремого проживання, суд може дати оцінку при вирішенні даної справи.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З наведених мотивів, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

УхвалуШевченківського районного суду міста Львова від 18 квітня 2018 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23.07.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.