Постанова
Іменем України

04 липня 2018 року
м. Київ

справа № 331/3123/15-ц

провадження № 61-34193св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя,

представник відповідача Бойко Роман Іванович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року у складі головуючого-судді Скользнєвої Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями.

Вимоги за позовом мотивовано тим, що ОСОБА_1 у період з 10 листопада 1988 року по 02 січня 2013 року безперервно проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та у Збройних Силах України. З 29 червня 1992 року по 18 червня 2013 року перебував у військовій частині НОМЕР_1 Запорізького гарнізону на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (квартирному обліку).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року визнано протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя щодо не включення ОСОБА_1 та членів його сім`ї до рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року № 2 «Про надання квартир для постійного проживання» як осіб, які в порядку черговості мають бути забезпечені одним житловим приміщенням з числа виділених державою 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя розглянути питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї на праві постійного користування вільної однокімнатної квартири у м. Запоріжжі з числа новозбудованого, або виключеного з числа службового, або вивільненого, або придбаного у фізичних чи юридичних осіб житла, передбаченого для надання у Запорізькому гарнізоні військовослужбовцям Збройних Сил України та особам, звільненим з військової служби.

Позивачі зазначають, що на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року був виданий виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 10 лютого 2014 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Листом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 13 березня 2014 року № 303/3/203 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, було розглянуто питання щодо надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї на праві постійного користування вільної однокімнатної квартири у м. Запоріжжі та з`ясовано, що у Запорізькому гарнізоні немає вільних однокімнатних квартир з числа новозбудованого або виключеного з числа службового або вивільненого, або придбаного у фізичних або юридичних осіб житла, передбаченого для надання військовослужбовця Запорізького гарнізону.

Позивачі вважають, що їх права щодо забезпечення житловим приміщенням залишились не відновленими, тому вони звернулися до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої протиправними діямиКвартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, у зв`язку з незабезпеченням їх одним житловим приміщенням з числа виділених державою 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 .

Ураховуючи викладене позивачі просили стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя на свою користь майнову шкоду в розмірі 228 144,78 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжяна користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 228 144,78 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що протиправними діями Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, у зв`язку із не включенням ОСОБА_1 та членів його сім`ї до рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року № 2 «Про надання квартир для постійного проживання» як осіб, які в порядку черговості мають бути забезпечені одним із житлових приміщень з числа виділених державою 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, позивачам була завдана майнова шкода, яка має бути відшкодована відповідачем.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжяпросить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 1166 ЦК України, не врахували того, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами факт завдання їм шкоди, а також того, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. Також судом першої інстанції, після початку розгляду справи по суті, прийнято до свого провадження заяву позивачів про уточнення позовних вимог, якою змінено предмет та підстави позову, що є порушенням статті 31 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судами.

18 серпня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

04 червня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

22 червня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому зазначено про те, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 у період з 10 листопада 1988 року по 02 січня 2013 року безперервно проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та у Збройних Силах України у військових частинах Запорізького гарнізону.

За рішенням начальника Запорізького гарнізону від 22 червня 1992 року №419 ОСОБА_1 , на склад сім`ї із чотирьох осіб, була виділена квартира АДРЕСА_2 , жилою площею 28,75 кв. м, за розміром менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Запоріжжі, у якій він проживає по теперішній час.

Відповідно до пункту 54 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470, позивач повинен бути залишеним на обліку та в списках першочерговиків чи в списку позачерговиків.

17 грудня 2012 року начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя було прийняте рішення №2 «Про надання квартир для постійного проживання», зокрема щодо розподілу 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого розроблено списки розподілу житлової площі щодо вказаних 39 квартир, які погоджені житловою комісією в/ч НОМЕР_1 та гарнізонною житловою комісією та затверджені начальником Запорізького гарнізону.

На момент розподілу житла ОСОБА_1 за чергою входив до 39 осіб, які потребують поліпшення житлових умов, однак, в рішенні начальника КЕВ м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року №2 «Про надання квартир для постійного проживання» не передбачено надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла з числа 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2014 року, та відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судами, не підлягають доказуванню.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року визнано протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя щодо не включення ОСОБА_1 та членів його сім`ї до рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 17 грудня 2012 року № 2 «Про надання квартир для постійного проживання» як осіб, які в порядку черговості мають бути забезпечені одним житловим приміщенням з числа виділених державою 39 квартир за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя розглянути питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї на праві постійного користування вільної однокімнатної квартири у м. Запоріжжі з числа новозбудованого, або виключеного з числа службового, або вивільненого, або придбаного у фізичних чи юридичних осіб житла, передбаченого для надання у Запорізькому гарнізоні військовослужбовцям Збройних Сил України та особам, звільненим з військової служби.

На виконання вищевказаної постанови був виданий виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 10 лютого 2014 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Листом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 13 березня 2014 року № 303/3/203 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, було розглянуто питання щодо надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї на праві постійного користування вільної однокімнатної квартири у м. Запоріжжі та з`ясовано, що у Запорізькому гарнізоні немає вільних однокімнатних квартир з числа новозбудованого або виключеного з числа службового або вивільненого, або придбаного у фізичних або юридичних осіб житла, передбаченого для надання військовослужбовця Запорізького гарнізону.

Згідно інформаційної довідки, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Запоріжжя від 09 червня 2015 року № 1668, старший прапорщик запасу ОСОБА_1 знаходився та знаходиться на даний час в списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов зі складом родини 4 особи ( він, дружина, син, син) в загальній черзі з 30 листопада 1993 року - № 31 та в списках осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень з 29 лютого 2008 року - № 19.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Крім того, при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Підставою для звернення до суду позивачі зазначають статті 22, 1166 ЦК України та посилаються на заподіяну відповідачем майнову шкоду, яка полягає у неотриманні ними житлового приміщення, яке вони могли б реально отримати за звичайних обставин, якби їх право не було порушене (упущена вигода), та становить вартість найменшої однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 34,21 кв. м жилою площею 18,4 кв. м, як складає, станом на 30 квітня 2015 року, 228 144,78 грн.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій, вирішуючи вказаний спір, не звернули уваги та не надали правової оцінки тому, що вартість неотриманого позивачами житлового приміщення не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, як вважають позивачі, оскільки вказане житлове приміщення надавалось позивачам у користування, а не у власність.

Крім того вартість неотриманого позивачами житлового приміщення не може вважатися упущеною вигодою в розумінні статті 22 ЦК України, оскільки упущена вигода позивачів полягає в тих доходах, які позивачі недоотримали або недоотримають внаслідок порушених цивільних прав.

Отже враховуючи, що відсутня шкода, яка підлягала б відшкодуванню позивачам на підставі статей 22, 1166 ЦК України та відповідно інші елементи цивільно-правової відповідальності (протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні), у зв`язку з чим відсутня цивільно-правова відповідальність відповідача

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про відшкодування шкоди відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

Г. І. Усик