Справа №718/933/18
Провадження №2/718/328/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої судді Масюк Л.О.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на те, що 09.06.2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого він передав відповідачу грошову позику в розмірі 6000 доларів США. Зазначена розписка містить кінцевий термін повернення боргу - «до кінця 2017 року», тобто до 31.12.2017 року. Після спливу данного терміну відповідач свої зобов'язання не виконав, борг не повернув. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 16.04.2018р. 100 доларів США становить 2612,4909 грн. Таким чином заборгованість відповідача станом на 16.04.2018 року становить 165794, 45 грн. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за розпискою, проценти від суми позики (основного боргу) на рівні офіційної ставки НБУ за період з 09.06.2014 року по 16.04.2018 року, що становить 4086,20 дол. США, тобто 106751 грн. та 3% річних за період прострочення зобовязання з 01.01.2018 року по 16.04.2018 року, що становить 1365,65 грн. Сплачений судовий збір просить також покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Вказав, що в 2013 році продав нерухомість, за яку отримав розрахунок валютою в доларах США. Вказує, що договір позики із відповідачем було укладено 09.06.2014 року у присутності свідків: цивільної дружини позивача ОСОБА_4, сина ОСОБА_5 та матері позивача. Зазначає, що передав відповідачу ОСОБА_3 6000 доларів США, які той обіцяв повернути до кінця 2017 року, однак зобовзання не виконав.

Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з'явився, однак 16.05.2018 року подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково. Вказує, що ним було одержано позику у сумі 6000 доларів, однак він заперечує проти твердження позивача щодо валюти позики, а саме доларів США. Так зазначає, що зі змісту боргової розписки не вбачається отримання ним у позику саме доларів США, а зазначено просто «доларів». Разом з тим, ним одержано позику в сумі 6000 доларів Кооперативної ОСОБА_6. Крім того, заперечував проти стягнення з нього процентів від суми позики, оскільки договором стягнення з нього процентів взагалі не передбачено. З огляду на вищезазначене, просив позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 6000 гайанських доларів, що станом на день подачі відзиву становить 780 гривень, а також три проценти річних в сумі 8,58 грн.

Позивач ОСОБА_2 25.06.2018 року подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що у відзиві вказані неправдиві факти. Так, у нього ніколи не було доларів Гаянської республіки, з 2000 року він за межі України не виїжджав, а на території України гаянський долар, як засіб платежу в готівковому чи безготівковому вигляді не використовується, що підтверджується інформацією НБУ.

Представник позивача в ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовільнити, оскіьки вважає відзив відповідача ОСОБА_8 необґрунтованим та неправдивим. На підтвердження заперечень на відзив просив долучити до матеріалів справи повідомлення НБУ, відповідно до якого на території України у 2010-2014 рр. банки, розташовані на території України не здійснювали операцій з купівлі та продажу готівкового та безготівкового гайанського долара за гривні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона з травня 2003 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачем ОСОБА_2 Вказує, що 09.06.2014 року вона була свідком укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору позики та передачі останньому 6000 доларів США стодоларовими купюрами, що належали позивачу, оскільки отримані ним від продажу нерухомості. Зазначає, що грошові кошти були передані ОСОБА_3 вдома у позивача в м. Вашківці, по вул. Миколайчука,5, Вижницького району, після чого вони всі разом поїхали додому до відповідача в с. Стрілецький Кут, де ОСОБА_3 написав боргову розписку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що у 2009 році придбала у ОСОБА_2 комерційне приміщення у м. Вашківці, та в період з 2009 по 2014 рік здійснювала розрахунок за купівлю вказаного приміщення. Зазначає, що частину суми за договором купівлі-продажу вона передала ОСОБА_2 в доларах США.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, оцінивши надані і добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 09.06.2014 року відповідач ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2М .кошти в розмірі 6000 доларів у присутності свідка ОСОБА_4 Позичені кошти зобовязувався повернути у термін до кінця 2017 року. (а.с.7)

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Станом на момент звернення до суду із даним позовом, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав грошові кошти у визначений строк не повернув.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 16.04.2018 року заборгованість відповідача становить 156749,45 гривень, оскільки згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 16.04.2018 року №58, 100 доларів США становить 2612,4909 грн. (а.с.6). Таким чином заборгованість відповідача станом на 16.04.2018 року становить 156749,45 грн. суми основного боргу.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Правова позиція у справі за № 6-1412цс16 висловлена постановою Верховного суду України від 07 вересня 2016 р. зазаначає, що враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобовязання.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір процентів за договором позики за період з 09.06.2014 року по 16.04.2018 року становить 4086,20 дол. США, що за офіційним курсом валют на момент подачі позову до суду складає 106 751, 69 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Таким чином, 3% річних від суми боргу за період прострочення зобовязання з 01.01.2018 року по 16.04.2018 року становитиме 52,27 доларів США (сума боргу х 3% річних /365 днів/100 х кількість днів простроченого платежу 52,27 * 2612,4909 = 1365 грн. 65 коп.)

Разом з тим, як вбачається з відзиву відповідача на позов, ним не визнається валюта укладеного зобовязання, тобто він вказує, що отримав позику в розмірі 6000 доларів Кооперативної ОСОБА_6.

Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013 №6-63цс13, незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, ОСОБА_4 чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу.

Так, відповідачем ОСОБА_3 на підтвердження своїх заперечень щодо валюти укладеного договору не надано жодних доказів.

Проте, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка була присутня при укладенні договору позики, що і засвідчила своїм підписом, вказала валюту грошового зобовязання долари США, та зазначила купюри, якими передавались грошові кошти по сто доларів США.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що розраховувалась із позивачем ОСОБА_2 за придбання нерухомості саме доларами США в період з 2009 по 2014 роки.

Крім того, представником позивача ОСОБА_7 до матеріалів справи додано повідомлення НБУ, відповідно до якого у 2010-2014 рр. банки, розташовані на території України не здійснювали операцій з купівлі та продажу готівкового та безготівкового гайанського долара за гривні.(а.с.84)

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як розяснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, зокрема, боргову розписку, суд приходить до висновку, що відзив відповідача на позов є необргунтованим, а валюта, що була отримана в борг відповідачем є саме доларом США.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 6000 доларів США, три проценти річних в сумі 52,27 доларів США та проценти на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 4086,20 доларів США.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з офіційного курсу валют НБУ на 03.07.2018 року, розміщеного на офіційному веб-сайті НБУ, 100 доларів США = 2623,2629 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 271178,06 гривень, з яких: 157380,00 грн. - сума основного боргу (6000 х 2623,2629); 1371,04 грн. - три проценти річних (52,27 х 2623,269); 112427,02 грн. проценти на рівні облікової ставки НБУ (4086,20 х 2623,2629).

Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, повязані із розглядом справи (2648, 67 грн. + 352,40 грн.) = 3001,07 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 15, 202, 207, 525, 526, 533, 536, 599, 625, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст.ст.81,141,263,265,280-282, 284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, борг за договором позики у сумі 6000 доларів США, що станом на 03.07.2018 року у національній валюті становить 157380,00 гривень; три проценти річних за період простроченого зобов'язання в сумі 52,27 долара США, що станом на 03.07.2018 року у національній валюті становить 1371,04 гривень; проценти від суми позики (основного боргу) на рівні облікової ставки НБУ за період із 09.06.2014 року по 16.04.2018 року в сумі 4086, 20 доларів США, що станом на 03.07.2018 року у національній валюті становить 112427,02 гривень, а всього разом 10138,47 доларів США, що станом на 03.07.2018 року у національній валюті становить 271178,06 гривень (двісті сімдесят одну тисячу сто сімдесят вісім гривень, 06 копійок).

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3001, 07 (три тисячі одна) гривня 07 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення чи дня складання повного судового рішення.

Суддя: Л.О. Масюк