Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права на четверту чергу спадкування, зміну черговості на одержання права на спадкування, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 24.03.2016 року від інфаркту головного мозку помер ОСОБА_7, з яким вона проживала разом як чоловік та жінка однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2002 року і до дня його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився син ОСОБА_8. Разом з ОСОБА_7 вони вели спільне господарство, підтримували відносини між собою, проживали однією сім'єю, виховували разом сина. Всі разом проживали в АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_7, робили там за сумісні кошти ремонт, платили всі необхідні платежі. В даній квартирі крім померлого ОСОБА_7 був зареєстрований з моменту народження їх син ОСОБА_8. Крім сина ОСОБА_8 у ОСОБА_7 було ще двоє дітей - відповідачі по справі. ОСОБА_7 був ліквідатором Чорнобильської аварії, часто хворів, був людиною доброю та турботливою, однак в останні роки свого життя зловживав алкогольними напоями, разом вони боролися з цією хворобою, вона намагалася спасти його. Фактично весь тягар утримання та лікування ОСОБА_7 ліг на її плечі, відповідачки не мали можливості його утримувати та доглядати за ним. Вона (позивач) вважала, що догляд за ОСОБА_7 це її обов'язок як дружини, якою вона завжди себе вважала. Поховання ОСОБА_7 було здійснено за її кошт, однак документи на себе оформлювали відповідачі, а вона лише давала гроші. Факт спільного проживання та ведення спільного господарства підтверджується довідкою від 25.05.2016 року, показами свідків, чисельними фотографіями. Вважає, що вона має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 як спадкоємиця 4 черги. Однак, враховуючи той факт, що ОСОБА_7 хворів тривалий час, потребував сторонньої допомоги та догляду, яку надавала саме вона, знаходився в безпорадному стані і потребував постійного догляду, вважає, що має право спадкування разом з відповідачами. Для захисту своїх прав звернулася до суду з даним позовом та просила суд встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та її з 2002 року; визнати за нею право на четверту чергу спадкування за законом; змінити черговість одержання права на спадкування разом з відповідачами; визнати за нею право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом; визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити та врахувати їх пояснення, обґрунтування вимог та надані докази, покази свідків.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали просили відмовити в його задоволенні. Зазначили, що не ставлять під сумнів, що якийсь час ОСОБА_7 та позивач проживали разом, мають спільного сина ОСОБА_8. Однак, спільне проживання їх однією сім'єю більше п'яти років до смерті ОСОБА_7 не відповідає дійсності, не доведене і сама позивач повідомляла в суді про проживання їх разом приблизно 3,5 років. Пояснили, що це спільне проживання не було в останні роки життя ОСОБА_7, а було в період народження їх сина і після. Право неповнолітнього сина померлого, їх брата ОСОБА_6, на спадщину вони не оспорюють, нотаріус не надавав відмову в оформленні спадщини на ОСОБА_6, тому позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину спірної квартири на ОСОБА_6 є безпідставна. Повідомили, що десь з 2013 року з батьком проживала жінка на ім'я ОСОБА_2 - давня знайома батька, вона готувала їжу, прибирала. В січні 2016 року батько ходив, але у нього виникли проблеми із здоров'ям, набряки, вони (відповідачі) возили його до лікарів на обстеження, коли батьку було погано йому допомагали вони (відповідачі), його сестра ОСОБА_9 та ОСОБА_2. Батьку ставили крапельниці, робили уколи (відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які мають медичну освіту). Позивач не була в ці періоди з батьком, ніякої участі в його лікуванні, догляді не приймала, на похорони прийшла як гість з сином, дала приблизно 1 000 грн. Зазначили, що Чорнобильські документи батька, копії яких позивач надала до справи, остання попросила у сестри батька для оформлення допомоги сину по втраті годувальника.

Третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від них надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності їх представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини ОСОБА_6 та чинного законодавства України (а.с.42 т.1).

Третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від них надійшли пояснення по справі, в яких міститься прохання розглядати справу у відсутності їх представника та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.75-77 т.1).

В суді були допитані в якості свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_1 (позивач по справі), ОСОБА_9, ОСОБА_19

Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Вказана позовна заява надійшла до суду 31.10.2016 року. Згідно ухвали суду від 14.11.2016 року по вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

За клопотаннями сторін судом витребувувалися матеріали спадкової справи, викликалися в судові засідання свідки, неодноразово відкладався розгляд справи з різних причин.

В суді встановлено та підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7 у віці 53 роки. Причина смерті згідно довідки від 25.04.2016 року - інфаркт головного мозку (а.с.7 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.01.1998 року ОСОБА_20 та ОСОБА_7 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Згідно відповіді на запит суду в БТІ зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_7 у розмірі ? частина на підставі свідоцтва про право власності, ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 28.03.2007 року, договору про поділ спадкового майна, посвідченого 28.03.2007 року (а.с.8, 207-211 т.1).

Відповідно до свідоцтва про народження (повторне) ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, батьками записані: батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_1 (а.с.13 т.1).

Відповідно до свідоцтв про народження (а.с.55, 57 т.1) ОСОБА_4 та ОСОБА_21 народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 року, їх батьком є ОСОБА_7. В 2016 році ОСОБА_21 одружилася, взяла прізвище чоловіка «ОСОБА_3» (а.с.243 т.1).

З копії паспорту позивача ОСОБА_1 (а.с.14) слідує, що з 10.10.1989 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_22, з яким розлучилася 04.04.1996 року згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.175-176 т.1).

ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_23, шлюб розірвано 05.12.1989 року (а.с.205, 217-218 т.1).

Згідно довідки Ф-3 в спірній квартирі були зареєстровані станом на 18.05.2016 року ОСОБА_7 з 20.01.1998 року та неповнолітній син ОСОБА_6 з 12.08.2004 року (а.с.10 т.1).

З копії спадкової справи №02-14 (№571/2016) до майна померлого ОСОБА_7 (а.с.45-64 т.1) встановлено, що 21.10.2016 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 від свого імені, а 11.06.2016 року - від імені неповнолітнього сина ОСОБА_8. Заяви подали і відповідачі по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_21 - діти померлого ОСОБА_7 Нотаріусом перевірено та встановлено, що ОСОБА_7 не складав за життя заповіту.

Померлий ОСОБА_7 на обліку в Пенсійному фонді не перебував, пенсію не отримував (а.с.178 т.1).

ОСОБА_6 - син позивача та ОСОБА_7 станом на травень 2016 року навчався в школі №249 Деснянського району міста Києва (а.с.178 т.1).

Відповідно до ст. ст. 256, 259 ЦПК України в редакції 2004 року (ст.ст.315, 319 ЦПК України в редакції 2017 року) розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Згідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_7 необхідно позивачу для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання вказаних осіб однією сім'єю не менше п'яти років до дня відкриття спадщини автоматично призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України. Отже, встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що виражаються у отриманні статусу спадкоємця четвертої черги.

При дослідженні наданих стороною позивача доказів до позовних вимог судом встановлено наступне.

Довідка Центру комунального сервісу від 25.05.2016 року (отримана через місяць після смерті ОСОБА_7), видана ОСОБА_1, в якій повідомляється про те, що ОСОБА_1 (позивач) дійсно проживала спільно у громадянському шлюбі з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 з 2002 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.9 т.1) судом не приймається до уваги, оскільки жодним законодавчим актом не передбачено такого документу, як довідка, на підтвердження факту проживання громадян однією сім'єю. Крім того, зміст довідки суперечить показам самої позивачки, яка повідомляла, що за спірною адресою: АДРЕСА_1, вона з ОСОБА_7 проживала в період з 2004 до 2007 років, а до цього і після - на Троєщині за її місцем реєстрації.

Копія посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виданого на ім'я ОСОБА_7 24.11.2005 року, виписка з наказу від 05.06.1986 року, командіровочне посвідчення, квитанція (а.с.117-119 т.1) не можуть бути визнані належними та допустимими доказами до позовних вимог позивача, так як не містять жодної інформації по предмету спору.

З приєднаної для огляду справи № 755/3512/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 слідує, що даний позов зареєстрований в суді 23.02.2016 року, в позові ОСОБА_1 зазначає про те, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю протягом тривалого часу, однак їх сімейні відносини не склалися і вони змушені були розійтися, та що дитина знаходиться повністю на її утриманні, батько участі у вихованні та утриманні сина не бере. В позові вказано адресу позивача - АДРЕСА_4. Даний позов було залишено без розгляду згідно ухвали суду від 10.06.2016 року у зв'язку з неявками позивача до суду (ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року). Заперечення позивача щодо подачі нею такого позову, її підпису на позові судом не враховується, оскільки дане нічим не підтверджено.

Не приймаються до уваги копії медичної картки ОСОБА_7, консультативне заключення, довідка швидкої допомоги, експертний висновок (а.с.120-124 т.1), так як ці документи не підтверджують позовні вимоги. З цих же підстав не враховуються судом і надані стороною позивача копії квитанцій (а.с.125-126 т.1) на придбання лікарських засобів, препаратів в аптеках. Крім цього дані чеки не ідентифікують особу, яка придбавала товар, за чиї кошти і взагалі відсутній зв'язок вказаних препаратів з станом здоров'я ОСОБА_7

Надані до справи копії квитанцій на оплати комунальних платежів по спірній квартирі (а.с.127-133, 158 т.1) підтверджують те, що в спірній квартирі зареєстровано дві особи - померлий ОСОБА_7 та неповнолітній син ОСОБА_6, і що деякі квитанції після смерті ОСОБА_7 оплачувала позивач (як вказано в самих квитанціях). Іншої інформації, яка б свідчила, могла б бути доказом до позовних вимог, дані квитанції не містять.

Фотознімки (а.с.134-143, 146-148 т.1) яких 27 штук, з яких на 4-х знімках зображені позивач та ОСОБА_7, не містять дат їх виготовлення.

Видаткова накладна від 13.08.2015 року, видана на ім'я позивача на придбання в Епіцентрі товару (плитка, клей, телевізор інше), квитанції про оплату товару, договір про надання споживчого кредиту від 13.08.2015 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_1 (а.с.149-155 т.1) не містять ніякої інформації, яка б підтверджувала позовні вимоги позивача.

Документи, пов'язані з похованням ОСОБА_7 - квитанції про оплату товару, кремації, довідка на одержання праху, додаток до договору-замовлення (а.с.220-222 т.1) не містять будь-якої інформації щодо здійснення вказаних оплат, отримання довідок позивачем. Навпаки в цих документах є дані, що всі оплати проводила, отримувала документи ОСОБА_9 (сестра померлого ОСОБА_7)

Не може бути доказом до позовних вимог і наданий стороною позивача Опис документів, що надано до ЦНАП, пов'язаних із зняттям ОСОБА_7 з реєстраційного обліку по спірній квартирі, оскільки запис в даному описі, що довірена особа для вчинення даних дій є ОСОБА_1 (а.с.26 т.2) ніяким чином не підтверджує позовні вимоги. Крім цього, питання про зняття ОСОБА_7 з реєстрації у зв'язку із смертю останнього, ОСОБА_1 мала повне право вирішувати як законний представник ОСОБА_6, який зареєстрований в спірній квартирі.

Покази свідків зі сторони позивача - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, суд не приймає до уваги, оскільки вони суперечливі як між показами самих свідків так і пояснень та показів позивача щодо стану здоров'я померлого ОСОБА_7, часу його хвороб, періодів проживання з позивачем.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Всі викладені вище обставини, факти, що були встановлені в суді, аналіз наданих позивачем доказів, свідчать про відсутність доказів постійного проживання позивача з ОСОБА_7 однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (смерті ОСОБА_7), що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині - встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та позивача з 2002 року; визнання за позивачем права на четверту чергу спадкування за законом; зміну черговості одержання права на спадкування разом з відповідачами; визнання за позивачем права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом.

Стосовно позовної вимоги про визнання за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом суд приходить до наступного.

Право неповнолітнього ОСОБА_6 на спадкування за законом майна померлого батька ОСОБА_7 ніким не оспорюється, відмов у видачі нотаріусом йому свідоцтва про право власності на спадкове майно не було, ОСОБА_6 та відповідачі по справі є дітьми померлого ОСОБА_7, спадкоємцями першої черги і ніяких перешкод в отриманні ними свідоцтв про право на спадщину не має. Крім цього, неповнолітній ОСОБА_6 на даний час, враховуючи наявні документи в даній цивільній справі, має право на отримання у спадщину 1/3 частини спірної квартири, а не ? як просить його мати (позивач).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за неповнолітнім ОСОБА_6 права власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, ст.3 СК України, ст.ст.1216, 1217, 1218, 1258, 1259, 1261-1264, ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 90, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права на четверту чергу спадкування, зміну черговості на одержання права на спадкування, визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 18.07.2018 року.

Суддя: