Справа № 467/313/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі:головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.,

позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом.

Свої вимоги мотивують тим, що 23 лютого 1991 року між ОСОБА_1І та ОСОБА_6 було укладено шлюб, від якого народилася донька ОСОБА_7 Остання після укладення шлюбу, змінила прізвище на «Шевченко».

ОСОБА_1І та ОСОБА_6 майже весь час проживали разом у квартирі № 3 житлового будинку № 48 по вул. Леніна в смт. Арбузинка Миколаївської області.

У 2013 році ОСОБА_6 захворів та з того часу майже самостійно не пересувався та потребував постійного стороннього догляду, яку надавали його дружина ОСОБА_1І та дочка ОСОБА_2

29 вересня 2017 року ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно.

Позивачі та відповідач, як дружина та діти померлого, являючись спадкоємцями першої черги за законом у встановлений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6

Позивачі зазначають, що ОСОБА_4, яка є позашлюбною дочкою ОСОБА_6, під час хвороби батька ухилялася від надання йому допомоги, кошти на придбання ліків не надавала, не приймала участі в догляді за хворим, не цікавилась його здоровям, не надавала допомоги по догляду, коли батько потребував сторонньої допомоги та догляду, не відвідувала його, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікала своїми обовязками, передбаченими законом.

Посилаючись на вищевикладене, позивачі просили суд усунути відповідача по справі ОСОБА_4 від права на спадкування за законом.

Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Відповідачем ОСОБА_4 направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Зазначає, що вона дійсно є дочкою ОСОБА_6, з яким у неї були добрі відносини. Вона неодноразово відвідувала батька за останнім його місцем проживання. Від знайомих вона дізналася, що батько потрапив до лікарні. Те, що батько з 2013 року хворів та самостійно не міг пересуватися, а також те, що потребував стороннього догляду, є недоведеним. ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані з листопада 2016 року.

Проживаючи в іншій сім»ї, батько за допомогою до неї ніколи не звертався та не хотів отримувати від неї будь-якої допомоги, можливо з тих причин, що сам ніколи не надавав їй ніякої допомоги. Відповідач вказує, що маючи низький рівень матеріальної забезпеченості, вона ніколи б не відмовила в допомозі батькові, якби до неї звернулися за такою допомогою.

Правом подачі до суду відповіді на відзив позивачі не скористалися.

Ухвалою суду від 11 травня 2018 року призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги, просила суд їх задовольнити та пояснила суду, що ОСОБА_6 був її чоловіком, який помер 29 вересня 2017 року, а ОСОБА_2 є їх дочкою. Відповідач ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6 народжена поза їх шлюбом. З 2013 року останній почав хворіти, а з 2016 року перестав самостійно пересуватись. Позивач постійно ним піклувалась, доглядала за ним, купувала ліки. Відповідач станом здоров»я батька та матеріальним його станом не цікавилась, у лікарні не відвідувала, ніякої допомоги батьку не надавала, хоча зобовязана була надавати, тому вважає, що вона не має права на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_1 пояснила, що за допомогою для батька до ОСОБА_4 вона не зверталася, а на лікування чоловіка витрачала кошти із сімейного бюджету.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги позивача та просила суд задовольнити позов з тих підстав, що як донька померлого ОСОБА_6, ОСОБА_4, як донька, зобовязана була допомагати батьку, який був у безпорадному стані, надавати йому допомогу, однак остання станом здоров»я батька не цікавилася, уникала спілкування з батьком, не доглядала за ним, не відвідувала, умисно ухиляючись від надання йому матеріальної та фізичної допомоги. Після смерті батька, відповідач говорила, що не буде звертатись до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини, однак обіцянки не дотрималась.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримала та просила суд про задоволення позову з тих підстав, що відповідач, будучи дочкою батька, за 2016-2017 роки до останнього до дому не приходила, не відвідувала батька у лікарні, ніякої допомоги йому не надавала, хоча і знала про його тяжкий стан здоров»я. Батько з жовтня 2016 року потребував сторонньої допомоги, хоча пересувався за допомоги коляски, самостійно вживав їжу, говорив, а за два місяці перед смертю, то був лежачим. За батьком здійснювали догляд вона та її мати ОСОБА_1

До відповідача за будь-якою допомогою для батька позивач не зверталася, хоча і могла звернутись. Претензій до відповідача не має, але все ж таки бажає, щоб така була усунута від спадкування майна, що залишилося після смерті батька.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову та пояснила, що ОСОБА_6, який помер 29 вересня 2017 року, був її батьком. Вона завжди проживала окремо від батька, оскільки в того була своя сім»я, але ходила до нього провідати. Незважаючи, що це для неї була чужа сім»я, вона хоча і не часто, однак приходила до батька, цікавилась ним, а той говорив, що у нього все добре та ніякої допомоги йому не потрібно. Відповідач зазначила, що хоча й має матеріальні труднощі, однак вона отримує орендну плату за земельну ділянку, та могла б надати батьку матеріальну допомогу у разі необхідності, не відмовила б у цьому. Однак за будь-якою допомогою для батька позивачі та сам батько до неї не зверталися.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову, за недоведеністю. Зазначає, що позивачами суду не надано доказів того, що ОСОБА_6 потребував допомоги саме від доньки ОСОБА_4, оскільки позивачі все необхідне йому надавали. Крім того, не доведено умисного ухилення останньої від надання допомоги батькові, оскільки відповідач не відмовлялася надавати допомогу, хоча й сама перебуває в скрутному матеріальному становищі. Вказане не є підставою для усунення ОСОБА_4 від спадкування.

Вислухавши позивачів, відповідача, їх представників, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування спірною земельною часткою (паєм) підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4; ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, з матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 29 вересня 2017 року помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 12)

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 93) та сторонами не заперечувалось.

Не заперечувалось сторонами й те, що за своє життя спадкодавець заповіту не склав. А тому відповідно до ст. 1233 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 5-11, 23-25, 84).

Відповідно до копії спадкової справи на майно померлого ОСОБА_6 (а.с. 96-103) сторони по справі прийняли спадщину належним чином, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Сторонами не заперечувався той факт, що позивачі здійснювали догляд за ОСОБА_6, який був особою похилого віку.

Відповідно до довідки Арбузинської центральної районної лікарні Миколаївської області від 29 травня 2018 року (а.с. 59) ОСОБА_6 з червня 2016 року перебував на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря, ангіохірурга, уролога, гематолога.

З 08 липня 2017 року по 25 липня 2016 року перебував на лікуванні в терапевтичному відділені з діагнозом хронічна анемія середнього ступеню важкості неясної етіології.

Із серпня 2016 року знаходився під постійним та амбулаторним лікуванням у хірурга та призначались знеболюючі препарати.

З 19 жовтня 2016 року по 03 листопада 2016 року перебував на стаціонарному лікування в хірургічному відділені, проведена ампутація лівої нижньої кінцівки.

Хворий потребував постійного стороннього догляду з жовтня 2016 року після проведеної ампутації лівої нижньої кінцівки.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом, зокрема, повнолітні діти, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

У відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом за рішенням суду, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п'ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням розяснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобовязані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обовязку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Так, свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні пояснив, відповідач є дочкою померлого ОСОБА_6, який останнім часом хворів. ОСОБА_6 за сім-вісім місяців до смерті самостійно не пересувався, а лише за допомогою коляски. Перед смертю потребував сторонньої допомоги, яку надавали ОСОБА_1 та сімя ОСОБА_2 ОСОБА_6 завжди був чистим, охайним та доглянутим. Свідок говорила ОСОБА_4, що батько її дуже хворий та просила його відвідати, однак відповідача ніколи в нього дома не бачила, але чула від сторонніх осіб, що вона приходила до батька. На думку свідка, у догляді ОСОБА_6 потреби не мав, оскільки за ним доглядали родичі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показала, що за ОСОБА_6 догляд здійснювали позивачі. Відповідача жодного разу у батька вдома не бачила, тільки на його похоронах. Хоча свідок зазначила, що вона вдень працює, тому могла її не бачити. У 2017 році ОСОБА_6 пересувався за допомогою коляски, тому потребував сторонньої допомоги, а за два-три місяці до смерті, був лежачим. ОСОБА_6 був доглянутим, чистим, охайним, для нього купувались рідними ліки.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що часто приходив в гості до ОСОБА_6 З 2013 року останній почав хворіти. Після операції в 2016-1017 роках за ним доглядала дружина та дочка ОСОБА_13, оскільки він потребував сторонньої допомоги. Відповідача ніколи у ОСОБА_6 вдома не бачив, однак йому відомо, що ОСОБА_4, є його дочкою. ОСОБА_6 був завжди доглянутий, але матеріальна допомога йому була потрібна на лікування.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що перебуває з відповідачем у цивільному шлюбі. Свідок зазначив, що рідня ОСОБА_6 до ОСОБА_4 за допомогою для її батька не зверталися. Вказав, що не відмовили б допомозі ОСОБА_6, якби знали про таку необхідність, та взяли б гроші за оренду землі. Свідок також пояснив, що відповідач разом із дітьми приходила провідувати свого батька.

Свідок ОСОБА_12, син відповідача та онук померлого ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що два-три рази на рік, оскільки навчався у ВУЗі та потім тривалий час хворів, приходили з матір»ю провідати діда та приносили йому фрукти. З дідом спілкувався хоча й рідко, але мав з ним добрі відносини. Він все розпитував про нього, а про себе ніколи не скаржився. Жодного разу не чув від діда про допомогу, однак, якби стала така необхідність, то він, його мати та батько не відмовили б такій допомозі, хоча й мають невеликий статок.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ст. 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом, та не заперечувалось сторонами, що померлий ОСОБА_6 був особою похилого віку, хворів з 2013 року, та у звязку з хворобою, проживав з дружиною в її квартирі, яка розташовано поруч з його квартирою, отримував пенсію мінімального розміру, однак більшу за розміром пенсії позивача ОСОБА_1

Судом також встановлено, що на час смерті спадкодавець ОСОБА_6 через важку хворобу з жовтня 2016 року перебував у безпорадному стані потребуючи постійного стороннього догляду.

Враховуючи, що позивачі не надали суду будь-яких переконливих та обєктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував допомоги у звязку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а остання відмовила у наданні такої допомоги, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 зводяться до того, що позивачі піклувалися про ОСОБА_6, забезпечували йому всі належні умови, в той час, як відповідач не надавала при цьому допомоги. Обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги саме від неї, відповідача, свідки не наводили.

Свідки ОСОБА_11, який є цивільним чоловіком відповідача та ОСОБА_12, син відповідача, в судовому засіданні зазначили, що їх сім»я хоча має певні матеріальні труднощі, але обовязково б надали допомогу ОСОБА_6, якби той чи інші родичі звернулися за допомогою для нього.

Доводи ОСОБА_4 про те, що її сім»я має низький рівень матеріальної забезпеченості, підтверджується копією її трудової книжки (а.с. 27), з якої видно, що остання з 2006 року не отримує допомоги по безробіттю, відомості про доходи (а.с. 73) вказують на те, що відповідач за 2015-2017 рік не отримує доходи, та довідка, видана сину відповідача, що такий перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра (а.с. 26).

Доводи позивачів, підтверджені показаннями свідків, про те, що вони, надавали ОСОБА_6 необхідну допомогу, не стосуються предмету доказування у цій справі, оскільки позивачі повинні довести факт ухилення відповідача від надання батьку, який перебував у безпорадному стані, допомоги, потребу у такій допомозі від відповідача та можливість її надавати.

Зазначені обставини свідчать про відсутність умисних дій чи бездіяльності відповідача, направлених саме на ухилення її від турботи за батьком, адже вона усвідомлювала, що батько не залишається без догляду.

Не було надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачі чи за життя ОСОБА_6, зверталися до ОСОБА_4 за матеріальною допомогою, що допомогу, яку надавали позивачі, було недостатньо і ОСОБА_6 потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача та якої саме.

Посилання позивачів на те, що відповідач за життя не відвідувала спадкодавця та не надавала йому допомоги, не може бути підставою для задоволення позову про усунення відповідача від права на спадкування, оскільки у справі відсутні докази потреби спадкодавця у такій допомозі і звернення за допомогою та ухилення відповідача від її надання, а тому лише факт відсутності допомоги спадкодавцеві є недостатнім для задоволення позову.

На підставі зібраних у справі доказів суд дійшов висновку, що позивачами не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідача від надання спадкодавцю ОСОБА_6 допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини та потребу померлого ОСОБА_6 у такій допомозі саме зі сторони дочки ОСОБА_4 - відповідача по справі, за умови надання допомоги позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про усунення відповідача від права на спадкування за законом.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивачів сплаченого судового збору задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 01 серпня 2018 року

Позивачі: ОСОБА_1 (код платника податку НОМЕР_1, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1).

ОСОБА_2 (код платника податку НОМЕР_2, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2).

Відповідач: ОСОБА_4 (код платника податку НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3).

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_14