Провадження № 2/127/1755/18
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 липня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Лисої К.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

вимоги позивача: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 15 464,53 грн. з розрахунку: 10860,35 грн. (сума основного боргу), 319 грн. (три відсотки річних), 2958,99 (пеня) та 1326,19 грн. (втрати інфляції),

в с т а н о в и в :

3 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

У позовній заяві зазначено, що 29 березня 2017 року ОСОБА_2, згідно розписки, отримав кошти від позивача в сумі 500 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.03.2017 року становило еквівалент 13560,35 грн. Сторони погодили, що датою повернення вказаної суми є 3 травня 2017 року. Позика була надана для особистих потреб.

20 лютого 2018 року відповідач повернув позивачу кошти в сумі 100 дол. США. Решта суми позики досі не повернута. З огляду на вищевказане, ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду з даним позовом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він, у відповідності з ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, станом на день подання даної позовної заяви сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача становить 15 464,53 грн. з розрахунку: 10860,35 грн. (сума основного боргу), 319 грн. (три відсотки річних), 2958,99 грн. (пеня), 1326,19 грн. (втрати інфляції).

Ухвалою суду від 10 травня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін отримали, проте у визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви, з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_2 від 29 березня 2017 року, судом встановлено, що останній отримав грошові кошти в сумі 500,00 дол. США від ОСОБА_1 та зобов'язався повернути їх до 3 травня 2017 року (а.с. 8).

Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що станом на дату укладення договору - 29.03.2017 року, згідно офіційного курсу НБУ 500,00 дол. США еквівалентно 13 560,35 грн.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 20 лютого 2018 року відповідач повернув йому 100 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.02.2018 року еквівалентно 2700,00 грн.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що на день розгляду справи сума основного боргу становить 10 860,35 грн. (13 560,35 грн. - 2700,00 грн. =10 860,35 грн.). Таким чином, саме дана сума підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також передачу суми позики у розмірі 500,00 дол. США.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначається, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Ст. 611 ЦК України, визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки ним на підтвердження договору позики надано розписку від 29.03.2017 року.

Щодо стягнення трьох відсотків річних, пені та втрат інфляції, то суд виходив з наступного.

Згідно положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд погоджується з розрахунком трьох відсотків річних, втрат інфляції та пені, виконаним позивачем в позовній заяві, та вважає його вірним.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 704 грн. 80 коп. витрат на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 549-552, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 178, 191, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, кошти в сумі 15 464 (п'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 53 коп., які складаються з: 10 860 (десять тисяч вісімсот шістдесят) грн. 35 коп. - суми основного боргу, 319 (триста дев'ятнадцять) грн. - трьох відсотків річних, 2 958 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 99 коп. - пені та 1 326 (тисяча триста двадцять шість) грн. 29 коп. - втрати інфляції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк