Справа № 570/3401/18
провадження № 6/570/46/2018
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Бардабуш В.М.,

pозглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.П.Могили, 24) подання державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області про примусове проникнення до незданого в експлуатацію житлового будинку,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те що, в його провадженні перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь трьох кредиторів боргів та судового збору,державний виконавець 20 липня 2018 року звернувся з поданням про проникнення до незданого в експлуатацію житлового будинку по вул.Весняна, 13 в с.В.Омеляна Рівненського району Рівненської області для проведення технічної інвентаризації, необхідної для встановлення вартості описаного та арештованого майна.

Згідно ч 2 ст. 439 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися. Беручи до уваги встановлені строки розгляду подання, суд дійшов висновку про можливість розглянути його згідно ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу

Дослідивши надані заявником письмові докази, суд дійшов таких висновків.

В провадженні Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває зведене виконавче провадження № 54475549з примусового виконання

- виконавчого листа № 570/4059/16-ц, виданого 25 січня 2017 року Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 10 березня 2016 року в сумі 20 000 доларів США, процентів за час прострочення виконання грошового зобов»язання в сумі 1 520 доларів США 82 цента, сплачений судовий збір у розмірі 5679 грн. 67 коп.,

- виконавчого листа № 570/973/17, виданого 09 червня 2017 року Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 155 798 грн.,

- виконавчого листа № 570/1945/17, виданого 18 липня 2017 року Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 40 121,43 грн., судовий збір 640 грн.

Копії постанов направлені сторонам за вихідними № 4199, 15050, 26873 відповідно.

Рішення боржником не виконане, декларацію не подано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено.

Боржник пенсію не отримує, у трудових та цивільно-правових відносинах не перебуває, у нього відсутні відкриті рахунки у банківських установах, відсутня інформація про джерела отримання доходів.

З метою забезпечення позову на виконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області № 570/4059/16-ц від 22 серпня 2016 року накладено арешт на 1/2 житлового незданого в експлуатацію будинку по вул.Весняна, 13 в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, який зареєстрований за чоловіком боржника ОСОБА_5, та є спільним майном подружжя.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2018 року визначена частка боржника у даному майні як 1/2.

23 лютого 2018 року проведено опис нерухомого майна та 26 березня 2018 року призначено суб"єкта оціночної діяльності.

10 травня 2018 року доступу до об"єкта не надано, хоча боржник була попереджена про надання такого доступу.

До вказаних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-785цс15 від 06 липня 2015 року визначено, що положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до нього інакше як за вмотивованим рішенням суду. Ст.8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року декларує: «Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції». В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов'язання не тільки якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла боржника вирішується судом за місцезнаходженням житла або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно п.12 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи. При цьому згідно з приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі п.4 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналізуючи встановлені обставини та відповідні норми права, суд прийшов до таких висновків.

Згідно передбачених норм вбачається, що суд розглядає питання про примусове проникнення до житла на підставі наявного права державного виконавця безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними. За змістом наведених правових норм примусове проникнення до житла - це крайній захід, якому повинні передувати всі інші, передбачені законодавством дії щодо виконання рішення суду.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу про те, що боржника було повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до житла, про призначення часу і дати проведення виконавчих дій, чи обізнаність боржника про проведення виконавчих дій.

Встановлений факт, що при здійсненні виходу за адресою боржника потрапити до незданого в експлуатацію житлового будинку не виявилось можливим, не свідчить про перешкоджання у вчиненні виконавчих дій боржником. Крім того, відсутнє фіксування державним виконавцем в акті того факту, що боржик перешкоджав доступу до будинку.

Таким чином, подані матеріали про примусове проникнення до незданого в експлуатацію житлового будинкуне свідчать про те, що боржник належним чином повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, останній чинив цьому перешкоди та не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

За таких підстав суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла боржника буде порушувати гарантовані Конституцією права щодо недоторканності власників житла.

Постановлюючи ухвалу, суд, керуючись ст.439 ЦПК України, ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», виходив з того, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, що боржнику відомо про проведення виконавчих дій у визначений час, і вона ухилилась від виконання таких дій. Державним виконавцем не вжито достатніх заходів щодо належного виклику боржника та для безперешкодного входження до житла.

Не заперечуючи того, що відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, суд звертає увагу учасників справи на те, що згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного та керуючись ст.439 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

відмовити у задоволенні подання державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області про проникнення до незданого в експлуатацію житлового будинку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кушнір Н.В.