Справа № 467/745/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

13.07.2018 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Арбузинської селищної ради Миколаївської області про скасування рішення та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

10 липня 2018 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшла вказана вище позовна заява.

Зокрема, позивач посилається на те, що бажаючи отримати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, у квітні 2017 року отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Миколаївської області.

Приватним підприємством «Укрприватзем» було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який внесено до Державного земельного кадастру, а відведеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер.

03 квітня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про погодження передачі їй у власність вказаної земельної ділянки, проте, отримала рішення Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 16 травня 2018 року № 54 «Про відмову в погодженні надання у власність земельної ділянки», яке вважає протизаконним і таким, що порушує її конституційні права.

Позивач просить суд скасувати вказане рішення Арбузинської селищної ради Миколаївської області та зобовязати відповідача повторно розглянути на черговому пленарному засіданні питання щодо погодження передачі йому у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Отже, позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом у порядку цивільного судочинства, вважає, що спірні правовідносини мають приватно-правовий характер.

Проте, суддя, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї документи, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження ( п.1 ч.1 ст. 19 КАС України).

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин.

Зокрема, до них належать : а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно із п. «б» ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, і на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України ( ч.6 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до п.3 розпорядження Кабінету Міністрів України № 60-р від 31 січня 2018 року «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність обєднаних територіальних громад» здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з обєднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Згідно із п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Тож, згідно із визначеними законом повноваженнями відповідач прийняв рішення № 54 від 16 травня 2018 року «Про відмову в погодженні надання у власність земельної ділянки» позивачу, яке остання вважає протиправним та оскаржила до суду в порядку цивільного судочинства.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави однозначно вважати, що ними встановлені підстави і порядок передачі земельних ділянок у власність та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Зокрема, у даному випадку відповідач повноважний погоджувати передачу земельної ділянки у власність.

За такого, при винесенні оскаржуваного позивачем рішення, відповідач здійснював свої владні управлінські функції, оскільки реалізував контрольні функції у сфері управління, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

При цьому, слід наголосити, що позивач у даному, конкретному випадку, ще не набув права власності на земельну ділянку згідно із законом, лише реалізує свої право відповідно до встановленої законом процедури, а саме по собі отримання дозволу та розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таким чином, даний спір є публічно-правовим, його предметом є скасування рішення субєкта владних повноважень та зобовязання його вчинити певні дії, які входять до його компетенції, а тому він підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства України.

Тож, у відкритті провадження у даній справі належить відмовити на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки ця позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно із правилами розмежування предметної підсудності адміністративних судів, що регламентовані ст. 20 КАС України, даний позов належить предявити до Миколаївської окружного адміністративного суду, якому підсудні всі адміністративні справи, окрім визначених ч.1 с. 20 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 258, 259, 260, 261 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Арбузинської селищної ради Миколаївської області про скасування рішення та зобовязання вчинити дії відмовити.

У порядку ч.5 ст. 186 ЦПК України, розяснити позивачу, що вона має право предявити даний позов до Миколаївського окружного адміністративного суду (вул. Декабристів, 41/10, м.Миколаїв, 54001).

Розяснити позивачу, що на підставі п.3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вона має право звернутись до Арбузинського районного суду Миколаївської області з клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору.

Копію ухвали разом з позовними матеріалами невідкладно направити позивачу, залишивши в суді копію позовної заяви.

Ухвала згідно ч.2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області або ж через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Явіца