22-ц/775/362/2018(м)
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 223/597/17

Номер провадження 22-ц/775/362/2018(м)

03 липня 2018року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач -ОСОБА_2,

відповідач -ОСОБА_3,

треті особи - ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фенікс- Вугледар»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05 березня 2018 року, у складі судді Дочинця С.І.,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Вугледарского міського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивачка мотивують тим, що вона є співвласником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. На теперішній час у зазначеній квартирі зареєстровані: позивачка, її дочка ОСОБА_5, син позивачки - ОСОБА_7, онук - ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_3, її колишній зять. Відповідач перестав бути членом родини позивачки та фактично не мешкає у вищезазначеній квартирі, починаючи з вересня 2016 року, та наразі проживає в іншій орендованій квартирі. Отже, відповідач не користується спірною квартирою більше року, тому, з посиланням на приписи ст. 405 ЦК України, просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 надав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, третя особа: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фенікс-Вугледар» (далі ОСББ «Фенікс-Вугледар»), про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 з 15 лютого 2011 року був зареєстрований у АДРЕСА_1, як член сім'ї власника квартири, оскільки був одружений на ОСОБА_5, де проживав до 27 березня 2017 року. За цей час ним був проведений капітальний ремонт у спірній квартирі, придбана побутова техніка, він сплачував комунальні платежі. Однак, з кінця 2016 року відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 погіршились. 27 березня 2017 року шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано, після чого ОСОБА_2 відібрала у нього ключі від спірної квартири, винесла в під'їзд його власні речі та заборонила приходити в квартиру. Внаслідок створених ОСОБА_2 перешкод та її неправомірних дій ОСОБА_3 був позбавлений охоронюваного законом права користування житловим приміщенням.

Просить суд вселити його у спірну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСББ «Фенікс-Вугледар» про вселення відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду,ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05 березня 2018 року скасувати і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не з'ясовано відношення третіх осіб, як співвласників квартири, до позову, розгляд справи проведено без їх участі на підставі заяв та актів, без з'ясування конкретних обставин, які мають значення для вирішення справи. Зазначає, що у зустрічний позовні заяві ОСОБА_3 просив допитати свідків, проте, суд відхилив дане клопотання. Зазначає, що ,як чоловік співвласниці квартири, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, де мешкав як член сім'ї до 27 березня 2017 року. Після того,як ОСОБА_2 вигнала його із квартири та відібрала ключі від даного приміщення, він змушений проживати в піднайнятих квартирах або в квартирах друзів, оскільки не має власного житла. Отже, вважає, що суд першої інстанції не зважив на ці обставини, та не взяв до уваги, що його непроживання у даній квартирі пов'язано з тим, що йому перешкоджають проживати у даному житлі.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явилась. ( а.с.129, 137-138, 142-147)

Від позивача за первісним позовом ОСОБА_2, представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_9, третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. (а.с.117-121,127,140-141 )

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи не скористались своїм право на подаяння відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено,що згідно свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 03 червня 1999 року квартира АДРЕСА_1, належать на праві сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5. (а.с. 7)

Відповідно до довідки №042 від 01 вересня 2017 року, яка видана Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Фенікс-Вугледар», у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2,та відповідно ОСОБА_4(син), ОСОБА_5,(донька),ОСОБА_8( онук), ОСОБА_3( зять) (а.с. 8)

Згідно Посвідки на постійне проживання серіїї НОМЕР_2, виданій ОСОБА_3 , місце реєстрації останнього АДРЕСА_1.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 березня 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та донькою позивачки -ОСОБА_5, зареєстрований 01 грудня 2007 року, розірвано. (а.с. 9-10)

Від даного шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають дитину- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3. ( а.с. 9)

Згідно актів №134 від 03 квітня 2017 року, №17 від 06 липня 2017 року та №001 від 16 серпня 2017 року, №012 від 24 листопада 2017 року, виданих ОСББ «Фенікс-Вугледар», відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації, АДРЕСА_1, не проживає з вересня 2016 року. (а.с. 11, 12, 13,64)

Згідно акту №2 від 19 лютого 2018 року, виданого ОСББ «Альфа-Вугледар», комісією складений акт про фактичне проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, та приписано в іншим відтінком шарикової пасти « з 2016р» (а.с.65)

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, втратив статус члена сім'ї власника спірної квартири, будь-яких угод між ОСОБА_3 та власниками спірної квартири щодо користування жилим приміщенням укладено не було, ОСОБА_3 без поважних причин не проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 понад один рік, що відповідно до ст. 405 ЦК ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користуванням жилим приміщенням.

Судова колегія не погоджується з такими висновками.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. ч. 2 та 3 ст. 64 ЖК Української PCP до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 03 червня 1999 року, виданого Вугледарською міською радою народних депутатів, співвласниками спірної квартири є ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_11, яку вони набули в порядку приватизації. ( а.с. 7)

Отже, відповідно до положень ч.2 ст.64, ч.1,4 ст.156 ЖК Української PCP відповідач, як колишній член сім'ї власників квартири, зокрема, і позивачки, з якою він розірвав шлюбні відносини 27 березня 2017 року, користується жилим приміщенням нарівні із власниками і припинення сімейних відносин з власниками не позбавляє його права користування цим приміщенням.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990).

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Правовідносини, що виникають при реалізації права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом урегульовано також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або законом.

Отже, за приписами даної статті , член сім'ї власника житла, у тому числі, колишній, втрачає право на користування цим житлом лише у разі його відсутностіу ньому без поважних причин понад один рік.

При цьому, початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, до 27 березня 2017 року відповідач перебував у шлюбних відносинах з одним із співвласників квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5; згідно актів , наданих ОСББ «Фенікс-Вугледар», відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає з вересня 2016 року.

До суду позивач звернулась 01 вересня 2017 року.

Отже, враховуючи, що судом не встановлено, що відповідач саме понад року не проживає за місцем реєстрації, визнання його таким, що втратив право користуванням даним приміщенням, з правових підстав, визначених ст. 405 ЦК України, передчасно.

З інших підстав позовних вимог заявлено не було.

За таких обставин, оскільки відсутні правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням АДРЕСА_1, само по собі припинення сімейних відносин з ОСОБА_2 як співвласником приміщення, не призводить до автоматичної втрати права користування цим приміщенням.

При цьому колегія суддів зауважує, що позивачці належить в даній квартирі ? частка та інші співвласники самостійних вимог на предмет спору не заявляли.

За таких обставин, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені первісного позову та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про вселення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги 352 гривні 40 копійок. ( а.с. 92)Відповідно до ухвали апеляційного суду від 25.05.2018 року ОСОБА_3 , з урахуванням його матеріального стану, відстрочено сплату залишку судового збору у розмірі 1567, 60 гривень до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції. ( а.с.101)Отже, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України ,з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає до стягнення сплачений ним судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 352 гривні 40 копійок, та у дохід держави 1567 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05 березня 2018 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фенікс- Вугледар» про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 352 гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави у розмірі 1567 гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 05 липня 2018 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.