Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження №22ц/778/2645/18
головуючий у 1 інстанції: Кравченко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Гончар М.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області, ухвалене в смт. Михайлівка, Запорізької області 18 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ZPXRR560223646 від 23.03.2014 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особа «Розстрочка» складає між ним та банком договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в період сплати, а саме позичальник повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно Умов.

У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.03.2018 року має заборгованість у розмірі 11200,60 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 540,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 6649,08 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 509,55 грн. - штраф (процентна ставка), яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про задоволення позову у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є: не пропуск позивачем строку звернення до суду, строк позовної давності за угодою сторін 50 років, щодо терміну дії банківської карти, доказів неповернення кредиту, не спростування розрахунку заборгованості, про доведеність факту підписання договору і отримання кредиту.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено що 23.03.2014 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою позичальника від 23.03.2014 року та розрахунком заборгованості.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, та Тарифами складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

Згідно вказаної заяви строк кредиту 12 місяців з 23.03.2014 року по 22.03.2015 року. Щомісячний платіж складає 250,16 грн., з 21.06.2014 року у сумі 310,16 грн., період сплати з 16 по 20 число кожного місяця (а.с.7).

Згідно наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався на підставі п.2.4.2.2.2 Умов погашати кредит в порядку та строки згідно Заяви, сплатити проценти за користування кредитом згідно Заяви, Умов та Тарифів (п.2.4.2.2.3 Умов), а також сплатити банку винагороду (п.2.4.2.2.4 Умов), (а.с.13).

За користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту, позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати проценти та винагороду в розмірі, зазначеному в Тарифах та Заяві (п.2.4.3. Умов, а.с.14).

Пунктом 2.4.3.6 Умов та правил надання банківських послуг за порушення позичальником строків повернення кредиту, сплати процентів за його використання чи винагороди, передбачена відповідальність у вигляді нарахування пені (а.с.14).

Крім того, згідно п.2.4.5.1 6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. (а.с.14 об.). Пунктами 2.4.5.2 та 2.4.5.3 передбачена сплата банку штрафу за невиконання зобов'язань по сплаті процентів за користування кредитом та винагороди в розмірі 100% від суми заборгованості.

Згідно п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежів з будь-якого зобов'язання більше ніж на 90 днів, позичальник має сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач ОСОБА_4 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000,00 грн. підтверджується розрахунком наданим позивачем.

Згідно з п..2.4.2.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний сплатити банку відсотки за користування кредитом. Обов'язок позичальника своєчасно сплачувати проценти за кредитом, встановлений також ст.1048 ЦК України.

Відповідно до розрахунку суми позову, наданим позивачем, заборгованість за відсоткам за користування кредитом становить 1,97 грн. Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення 540,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 6649,08 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 509,55 грн. - штраф (процентна ставка).

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовою заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно розрахунку, наданого позивачем на обґрунтування позовних вимог, відповідачем ОСОБА_4 з моменту отримання кредиту, а саме 23.03.2014 року, не здійснено жодного платежу в погашення заборгованості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до заяви про видачу строкового кредиту, яка містись в матеріалах справи, ОСОБА_4 було надано кредит на суму 3000,00 грн. 23.03.2014 року, строк дії договору 12 місяців, тобто строк на який відповідачу було надано кредит становить до 22.03.2015 року. Жодного платежу по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди чи комісії здійснено не було, що підтверджується наданим розрахунком. Новий договір з банком ОСОБА_4 не укладав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На підставі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, а також в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного місяця після отримання кредиту, оскільки відповідач не вніс до цього часу жодного платежу на погашення заборгованості, тобто з квітня 2014 року. Тому, пред'явлення банком позову в квітні 2018 року відбуло поза межами загального строку позовної давності, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В апеляційній скарзі банк посилається на п.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності стосовно вимог щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, пені та штрафів складає 50 років (а.с.17).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і в цій частині, який у оскаржуваному рішенні зазначив, що виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правили надання банківських послуг, пунктом 1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, що відповідає правовій позиції у справі ВСУ №6-16цс15.

Виходячи з наведеного, суд вірно зазначив, що позивач звернувся до суду лише 13 квітня 2018 року, тобто за межами встановленого законом строку для захисту порушеного свого права, що є підставою для відмови в позові.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги щодо не пропуску позивачем строку звернення до суду, щодо терміну дії банківської карти, доказів неповернення кредиту, не спростування розрахунку заборгованості, про доведеність факту підписання договору і отримання кредиту - є такими що не впливають на спірні правовідносини, оскільки суд вірно визначив початок перебігу строку позовної давності і встановив факт подачі позову поза його межами, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 30 липня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: