Справа № 462/636/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.,

з участю секретаря Трипалюк А.Б.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айпіє-Л» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про про стягнення коштів, покликаючись на те, що у серпні 2007 року між нею та ОСОБА_5 «АЙПІЄ-Л» була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення - магазину в торговому центрі по вул. Щирецькій,36 у м. Львові загальною вартістю 190000,00 грн. 24 вересня 2007 року на її вимогу було укладено письмовий попередній договір № 2/ про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку, відповідно до якого відповідач зобовязувався у строк до 31 грудня 2017 року продати їй за договором купівлі-продажу нежитлове приміщення по вул..Щирецькій,36 у м. Львові. Станом на 28 липня 2008 року позивачем було сплачено, а відповідачем отримано кошти в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення у розмірі 190000,00 грн., однак відповідач у строк до 31 грудня 2017 року договір купівлі- продажу нежитлового приміщення не уклав та від виконання своїх обовязків за цим договором категорично відмовляється. Просить стягнути з відповідача на її користь 190000,00 грн. коштів сплачених за договором та 60800,00 грн. 32,00% пені, а також сплачений судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов категорично заперечили, пояснили, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки сам попередній договір між сторонами не було укладено, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору: яке саме приміщення є предметом продажу, за яку ціну воно має бути продане і в які строки. Кошти отримані від ОСОБА_4 на підставі попереднього договору (протоколу про наміри) та квитанції № АІПІ/00581 від 11 січня 2008 року були зараховані позивачу та його правонаступнику у встановленому договором порядку в часткове погашення орендної плати та вносились позивачем оплату невіддільних покращень об'єктів оренди, що були в користуванні позивача, а згодом і в його правонаступника в період з 01 лютого 2008 року до 31 січня 2018 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Судом встановлено, що згідно попереднього договору №2/ про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 24 вересня 2007 року ОСОБА_5 «АЙПІЄ-Л» зобовязалось продати, а позивач ОСОБА_4 купити у строк до 31 грудня 2017 року нежитлове приміщення на вул. Щирецькій, 36.

Згідно ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України переднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Однак, відповідно до п. 1 попереднього договору №2/ про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 24 вересня 2007 року сторони не досягли згоди щодо розміщення та зокрема, Торгового центру, у якому ОСОБА_5 «АЙПІЄ-Л» зобовязалось продати, а позивач ОСОБА_4 купити нежитлове приміщення та щодо площі такого нежитлового приміщення.

Крім того, згідно п. 4 попереднього договору №2/ про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 24 вересня 2007 року сторони не досягли згоди щодо вартості нежитлового приміщення, яке ОСОБА_5 «АЙПІЄ-Л» зобовязалось продати, а позивач ОСОБА_4 купити.

Як вбачається із вищенаведеного, сторони при укладенні попереднього договору №2/ про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 24 вересня 2007 року не дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, зокрема, щодо предмета договору (його місця розташування та характеризуючих властивостей), ціни договору та строків внесення покупцем коштів на виконання даного договору, а відтак, на переконання суду, такий договір не містить жодних зобовязань сторін, а також, даним договором не встановлено порядку погодження істотних умов договору та позивачем чи його представником не надано суду жодних належних чи допустимих доказів, що сторони досягли згоди щодо таких істотних умов, зокрема, внаслідок укладення будь-іншого договору.

Крім того, суд не бере до уваги покликання позивача та її представника на квитанції №1731 від 22 серпня 2007 року, №000429 від 28 липня 2008 року, №АІРІ/00581 від 11 січня 2008 року як на доказ виконання нею умов попереднього договору №2/ про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 24 вересня 2007 року, оскільки в такому договорі не встановлено вартість предмету договору, а також з квитанції №1731 від 22 серпня 2007 року не можливо встановити, що позивач здійснює оплату саме на виконання умов попереднього договору №2/ від 24 вересня 2007 року, а квитанція №000429 від 28 липня 2008 року взагалі не містить відтиску печатки та відображає оплату, здійснену «ОСОБА_4Б.», хоча позивач є ОСОБА_4

Окрім цього, судом встановлено, що позивач та відповідач уклали такі договори: договір оренди нежитлового приміщення від 01 лютого 2008 року; договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2009 року; договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2010 року; договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2011 року.

З 01 листопада 2012 року згідно заяви позивача ОСОБА_4 від 29 жовтня 2012 року, відбулось правонаступництво цивільно-правових відносин між позивачем та її сином ОСОБА_6, з яким відповідачем укладались договори: договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2012 року; договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2013 року; договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2014 року; договір оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2016 року; договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2016 року.

Відповідно до п. 12.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2013 року сторони - ОСОБА_5 «АЙПІЄ-Л» та ОСОБА_6, який є правонаступником позивача ОСОБА_4, визнали, що кошти, які вносились орендарем протягом попередньої співпраці, мали лише три цільових призначення: щомісячна орендна плата; компенсація за спожиті комунальні послуги; компенсація витрат орендодавця на облаштування обєкту оренди. Сторони погодились, що кошти, сплачені орендарем як компенсація витрат орендодавця на облаштування обєкту оренди, поверненню не підлягають. Залишок зазначених коштів, за письмовим погодженням орендодавця, може бути зараховано в рахунок часткового погашення орендної плати. Графік такого погашення визначає орендодавець. Кошти отримані орендодавцем на підставі попередніх договорів куупівлі-продажу нежитлових приміщень та інших прихідних, касових документів у повному обсязі повернені орендарю шляхом зменшення ставки орендної плати договорів оренди нежитлових приміщень попередніх років. Також сторони погодились, що кошти, сплачені орендарем, як компенсація витрат орендодавця на облаштування обєкту оренди (кошти сплачені згідно квитанцій з цільовим призначенням „оплата за магазин, „внесок за магазин), кошти сплачені за попередніми договорами купівлі-продажу нежитлового приміщення були сплачені орендарем в оплату невіддільних покращень об'єкту оренди та оплати орендної плати за договорами оренди нежитлових приміщень у попередніх роках співпраці між товариством та орендарем - поверненню не підлягають.

Крім того, згідно п. 12.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2012 року, п. 12.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2013 року, п. 12.4. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2014 року, п. 12.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2016 року, п. 13.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2016 року сторони - ОСОБА_5 «АЙПІЄ-Л» та ОСОБА_6, який є правонаступником позивача ОСОБА_4, задекларували, що усі зобовязання, незалежно від їх правової природи, що були у них до 01 липня 2016 року вважаються належно виконаними та/або припиненими.

Внаслідок наведеного, суд вважає, що між сторонами ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 «АЙПІЄ-Л» припинені договірні відносини, зокрема, щодо попереднього договору №2/ про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 24 вересня 2007 року, що стверджується п. 12.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2012 року, п. 12.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2013 року, п. 12.4. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2014 року, п. 12.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2016 року, п. 13.2. договору оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2016 року та крім того, такий попередній договір не містить жодних істотних умов договору, що є неприпустимим, а відтак, на переконання суду, позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Виходячи з вищенаведеного та оцінюючи докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та її представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айпіє-Л» про стягнення коштів відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 липня 2018 року.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_7

Копія вірна.

Суддя: А.І. Ліуш