Ухвала

23 липня 2018 року

м. Київ

справа № 127/27438/16-ц

провадження № 61-40359ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області 05 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (Далі -ПАТ «Сбербанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 30 квітня 2015 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого, останній отримав кредитні кошти в сумі 73 322,30 гривень на погашення заборгованості за іншим кредитом, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 33% річних та кінцевим терміном повернення до 29 квітня 2020 року. Проте ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, останній платіж здійснив у листопаді 2015 року, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 166 528,11 грн, яку просив стягнути в судовому порядку.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2017 року позов ПАТ «Сбербанк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 166 528, 11 грн заборгованості, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 72 342, 32 грн, проценти за користування кредитом в сумі 29 831, 67 грн, штраф за прострочення сплати основної суми кредиту в сумі 120 грн, пеню за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом в сумі 52 840,18 грн, пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 11 393,94 грн.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 120 гривень штрафу за прострочення сплати основної суми кредиту та розподілу судових витрат скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, здійснено новий розподіл судових витрат, в решті рішення суду першої інстанції залишено без з мін.

У липня 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 -адвокатом ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області 05 червня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 166 528, 11 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити. Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ? адвоката ОСОБА_2 на рішення заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області 05 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак