22-ц/775/476/2018(м)
2-11/11

Категорія 81

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 2-11/11

Номер провадження 22-ц/775/476/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Сидельнікова А.В.

сторони :

заявник ОСОБА_1,

представник заявника ОСОБА_2,

заінтересована особа Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

представник - Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018 року, у складі судді Вайновського А.М., дата складення повного судового рішення 24 травня 2018 року,

в с т а н о в и в :

22 травня 2018 року адвокат ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах стягувача ОСОБА_1, звернулася зі скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Лівобережний ВДВС) ОСОБА_4

Скарга мотивована тим, що постанова державного виконавця від 23 березня 2015 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-11 від 04 вересня 2012 року є незаконною. Оскільки про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався лише 03 травня 2018 року з письмової відповіді Лівобережного ВДВС на адвокатський запит від 19 березня 2018 року, просила поновити строки звернення із скаргою до суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018 року у поновленні строку для подання скарги відмовлено. Скаргу адвоката ОСОБА_2, діючої від імені та в інтересах стягувача ОСОБА_1, на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4, а також заяву про поновлення строку подання скарги - залишено без розгляду.

З ухвалою не погодилася ОСОБА_2, яка подала апеляційну скаргу і просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник Лівобережного ВДВС просила судове рішення залишити без змін, а скаргу представника ОСОБА_1 відхилити, вказуючи про те, що заявником пропущено строки звернення до суду, оскільки в 2015 року постанова про повернення виконавчого документа була направлена стягувану за вказаною у виконавчому документі адресою, а достовірно дізнавшись про постанову про повернення виконавчого документа у листопаді 2017 року заявник не звернувся до суду у встановлений законом десятиденний строк і поважних причин, які б перешкоджали йому подати скаргу не навів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, яка підтримала скаргу, заперечення представника Лівобережний ВДВС ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Залишаючи скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах стягувача ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заявником не доведено поважності причин пропущення строку звернення із даною скаргою до суду, то у поновленні строку слід відмовити. Подані після закінчення процесуальних строків документи залишаються без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 183 566,52 грн., судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 250 грн.

У Лівобережному ВДВС перебувало виконавче провадження № 34852655 відносно боржника ОСОБА_6 з примусового виконання виконавчого листа № 2-11, виданого 04 вересня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_6Ю.(син заявника) на користь ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 183 867,52 грн.

23 березня 2015 року Лівобережним ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу без виконання та копію постанови направлено на адресу позивача вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_1 (а.с.9зв.).

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з чч.1, 2 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Аналогічні положення були передбачені ст.ст.383,385 ЦПК України, в редакції від 18 березня 2004 року.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою.

Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання. З питань, зазначених у цій статті, судом постановляється ухвала.

Згідно ст. 67 ЦПК України (в редакції станом на 23 березня 2015 року) , строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом.

Початок перебігу процесуальних строків визначено ст. 69 ЦПК України (в редакції станом на 23 березня 2015 року), згідно якої перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як роз*яснено у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ст.127 діючого ЦПК України суд поновлює або продовжує строк винятково за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. З власної ініціативи суд позбавлений права його поновлювати.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, то суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав ЦПК не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Обґрунтовуючи вимоги про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця від 23 березня 2015 року, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилалася на те, що у листопаді 2017 року ОСОБА_1 стало відомо про повернення виконавчого документа за рішенням суду від 26 червня 2012 року, а у грудні 2017 року він отримав від

Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя відповідь про те, що постанова про повернення виконавчого документа та виконавчий лист у суді відсутні.

Між тим, зі справи вбачається, що за захистом порушеного права ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, звернувся до суду тільки 08 травня 2018 року.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про те, що заявник, виступаючи в інтересах ОСОБА_1, не довела з наданням доказів поважності пропуску строку для звернення зі скаргою до суду.

Посилання представника заявника на те, що на час винесення постанови про повернення виконавчого документа ОСОБА_1 АДРЕСА_2 не проживав, а там проживала його дружина, з якою склалися неприязні стосунки та яка не передавала йому будь-яких документів, не переконливі. Встановлено, що змінюючи місце фактичного проживання стягувач не повідомив відділ державної виконавчої служби і до листопада 2017 року станом виконання судового рішення не цікавився.

Доводи апеляційної скарги про поважність причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою через неотримання представником заявника відповіді від Лівобережного ВДВС до травня 2018 року, спростовуються встановленими судом обставинами справи, яким надана відповідна правова оцінка.

Крім того, безпосереднє дослідження апеляційним судом виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_6 показало, що у січні 2018 року з матеріалами виконавчого провадження з використанням фотофіксації був ознайомлений представник ОСОБА_1 ОСОБА_7, що свідчить про обізнаність заявника про стан виконавчого провадження та фактичне ознайомлення з постановою від 23 березня 2015 року (а.с.61 зв.,63).

Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, адвокат ОСОБА_2 у скарзі на дії державного виконавця зазначає, що 04 вересня 2012 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя було видано виконавчий лист про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1, який знаходився на виконанні Лівобережного ВДВС.

Таким чином, матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність судового рішення про стягнення коштів з ОСОБА_6, а також про невиконання ним своїх зобов`язань з повернення грошових коштів. Тому, про наявність перешкод у виконанні рішення ОСОБА_1 повинен був та міг дізнатися впродовж перебування виконавчого документа на виконанні, незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Встановлено, тільки з листопада 2017 року стягувач ОСОБА_1 почав цікавиться станом виконання судового рішення та зясував про повернення виконавчого листа без виконання. Незважаючи на ці обставини, до суду ОСОБА_1 звернувся не протягом десяти днів, з дати коли дізнався про порушене право, а через пять місяців потому. В той же час причини пропуску десятиденного строку після листопада 2017 року ОСОБА_1 взагалі не зазначив.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявник пропустив строк звернення до суду зі скаргою без поважних причин та законно відмовив в задоволенні клопотання про його поновлення і відповідно залишив скаргу без розгляду.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів не має передбачених законом підстав для переоцінки висновків суду першої інстанції та поновлення строку звернення ОСОБА_1 до суду.

Доводи апеляційної скарги про неналежне виконання державним виконавцем рішення суду невитребування даних про шлюб боржника, неналежна перевірка його майнового стану тощо до уваги не приймаються, оскільки стосуються розгляду скарги по суті, в той час як суд першої інстанції залишив її без розгляду в зв*язку з неповажністю причин пропуску строку на її подання.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Посилання представника ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, що на її звернення до органів державної служби вона несвоєчасно отримала відповідь, не є тими обставинами, які дають підстави для поновлення заявнику строку для звернення заявника зі скаргою на дії державного виконавця Бєлової М.Є.

Заявником не наведено будь-яких поважних переконливих обставин, які б позбавили його можливості оскаржити дії представника державного органу з листопада 2017 року, коли він дізнався про порушене право. Заява до суду подана тільки 08 травня 2018 року.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, крім іншого, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами, які долучені до справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга представника ОСОБА_1І - ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду на підставі п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 13 липня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

ОСОБА_8

ОСОБА_9