Постанова

Іменем України

09 липня 2018 року

м. Київ

справа № 361/4642/16-ц

провадження № 61-8027св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Богданівська сільська рада Броварського району Київської області,

третя особа - ОСОБА_5, Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області, Садівниче товариство «Заліське»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року у складі судді Петришин Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Олійника В. І., Лівінського С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, треті особи: ОСОБА_5, Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області, Садівниче товариство «Заліське» (далі - СТ «Заліське»), про визнання недійним рішення сільської ради.

Свої позовні вимоги позивачобґрунтовував тим, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області, судах апеляційної та касаційної інстанцій та інших судах перебували на розгляді цивільні та адміністративні справи, за результатами розгляду яких, зокрема, встановлено його право користування земельною ділянкою площею 0,06 га, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Проте звернувшись до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області він дізнався, що існує рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 19 листопада 2013 року ХХVІ сесії VІ скликання про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо відновлення меж, земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0600 га в межах Богданівської сільської ради. Існування цього рішення порушує його права як користувача земельної ділянки.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 19 листопада 2013 року в частині надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо відновлення меж, земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0600 га в межах Богданівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не довів, що відповідно до вимог чинного законодавства є користувачем спірної земельної ділянки, а тому його право оскаржуваним рішенням не порушено. Крім того, позивач не оскаржував відмову Богданівської сільської ради про передачу йому у користування або власність спірної земельної ділянки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 19 листопада 2013 року № 253 у частині надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0600 га в межах АДРЕСА_2

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваним рішенням сільської ради порушуються права позивача як користувача спірної земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є членом АДРЕСА_3 яка була надана йому в постійне користування для ведення садівництва в 1989 році, а тому існування рішення сільської ради, яким ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо відновлення меж, спірної земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0600 га в межах АДРЕСА_1, порушує право позивача як користувача цією земельною ділянкою.

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суди визнали позивача користувачем спірної земельної ділянки за умови відсутності рішення відповідного органу (стаття 116 ЗК України) про надання йому в користування спірної земельної ділянки та без державної реєстрації права на таке користування.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду указану справу.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву.

12 березня СТ «3аліське» подало до суду свої заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, в якій вказало на те, що земельною ділянкою по АДРЕСА_1, ОСОБА_5 заволоділа незаконно, здійснивши самозахоплення, і якимось чином приватизувала її.

У травні ОСОБА_5 подано до суду пояснення до касаційної скарги.

У червні 2018 ОСОБА_5 подала пояснення до своєї касаційної скарги в якій просила вирішити питання про передачу справи на розгляд об'єднаної палати для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ГО СТ «Заліське», третя особа: ОСОБА_5, визнано протиправним і скасовано рішення загальних зборів СТ «Заліське», оформлене протоколом від 17 липня 1999 року № 2, у частині виключення ОСОБА_4 із членів СТ «Заліське» с. Богданівка Броварського району Київської області; поновлено ОСОБА_4 у членах СТ «Заліське», розташованого на території села Богданівка Броварського району Київської області; визнано за ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою площею 0,06 га, цільове призначення - для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2012 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2012 року в частині поновлення в членах товариства, визнання права користування земельною ділянкою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог про поновлення в членах товариства, визнання права користування земельною ділянкою. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2013 року визнано незаконним та скасовано рішення правління ГО СТ «Заліське» від 18 грудня 2010 року (протокол № 7) в частині надання дозволу ОСОБА_5 на переоформлення земельної ділянки, площею 0,0600 га, по АДРЕСА_1; визнано незаконним та скасовано рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 20 липня 2011 року № 57-8-6 в частині передання ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0,0600 га, для колективного садівництва, за адресою: АДРЕСА_1; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_5 (серія НОМЕР_1 від 23 травня 2012 року), площею 0,0600, га, за адресою: АДРЕСА_1 (цільове призначення - для колективного садівництва, кадастровий номер НОМЕР_2 вказаному рішенні суд вказав на те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за ним права користування спірною земельною ділянкою. Ця земельна ділянка надана йому в постійне користування у 1989 році для ведення садівництва й з того часу навіть при зміні земельного законодавства України не вилучалася. Для юридичного оформлення прав на земельну ділянку ОСОБА_4 необхідно виконати вимоги Земельного кодексу України, яким передбачено порядок одержання правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2013 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2013 року скасовано й ухвалено нове, яким відмовлено у позові ОСОБА_4

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року рішення Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2013 року скасовано, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 24 січня 2013 року залишено в силі.

Встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Крім того, згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Отже, вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_4 є користувачем спірної земельної ділянки, права якого не можуть бути захищені шляхом визнання за ним права власності на цю земельну ділянки з огляду на те, що існує встановлений законодавством механізм отримання земельної ділянки.

З метою юридичного оформлення своїх прав на земельну ділянку ОСОБА_4 звернувся до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, де він дізнався, що рішенням Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 19 листопада 2013 року ХХVІ сесії VІ скликання надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо відновлення меж, земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0600 га в межах АДРЕСА_2

Рішенням Київського окружного адміністративного суду 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області СамсонТ. В., індексний номер 12188539 від 04 квітня 2014, про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку площею 0, 0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі НаталіяМихайленко проти України (п. 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свободпризначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з відповідним позовом, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про існування порушеного права та інтересу позивача оспорюваним рішенням Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 19 листопада 2013 року, оскільки ОСОБА_4 за наявності цього рішення не може у встановлений законодавством спосіб отримати правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку.

Не є підставою для скасування рішень судів посилання заявника на правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 квітня 2018 року у справі № 926/2189/17 та від 15 травня 2018 року у справі № 922/2652/17 оскільки у цих правових висновках та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини.

Таким чином, суди першої й апеляційної інстанції, з дотриманням вимог ЦПК України 2004 року, забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, прийняли рішення з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів судом касаційної інстанції, проте особою, що подала касаційну скаргу, не враховано положення частини першої статті 400 ЦПК України, відповідно до якого суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І.Усик