Справа №442/2044/18
Провадження №2/442/1129/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кучаковського Ю.С.,
за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (м. Дрогобич Львівської обл.) до ОСОБА_2 (м. Дрогобич Львівської обл.) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
за участю представників
від позивача: не зявилися
від відповідача: не зявилися
До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просив на підставі ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія КС № 243529, виданий Дрогобицьким МВ УМВС 24.01.2003, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 21 по пров. Вокзальний, 7, в місті Дрогобичі Львівської області, просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.В обгрунтування позову посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Вказує, що в даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2, яка була членом сімї колишнього власника цієї квартири, проте станом на сьогодні, відповідач у вищевказаній квартирі не проживає, добровільно знятись з реєстрації місця проживання за вказаною адресою відповідач не бажає та на будь-який контакт не йде, а тому наголошує, що вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права як власник спірної квартири.
Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 112674006, Договору купівлі-продажу житлової квартири від 02.02.2018 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.03.2017 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Згідно Будинкової книги у вищевказаній житловій квартирі зареєстрована ОСОБА_2.
Відповідно до Акту № 17 від 02.03.2018, складеного діловодом ОСОБА_5, за участю сусідів ОСОБА_6О.М., ОСОБА_7, ОСОБА_8, та затвердженого директором КП „Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, а фактично за даною адресою не проживає, особистих речей та майна ОСОБА_2 в квартирі немає.
У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 (№ 6-709цс16).
Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї власника житла та не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2.
Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач не є членом сімї власника квартири та не проживає у ній, то ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704 грн 80 к.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 21 по пров. Вокзальний, 7, в місті Дрогобичі Львівської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 к.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1.
Відповідач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; паспорт серія КС № 243529, виданий Дрогобицьким МВ УМВС 24.01.2003.
Суддя Ю.С. Кучаковський