Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 336/7144/17 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ 22-ц/778/2717/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бурима В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 12 березня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача 609 466 гривень 00 копійок, що на день підписання договору було еквівалентно сумі у розмірі 76 250 доларів США.

На час подачі позовної заяви сума боргу за договором позики від 12 березня 2013р.у гривневому еквіваленті складає 2 067 061 гривню 25 копійок, відповідно до довідки НБУ щодо курсу продажу долара США (76 250 дол. США х 27.109 =2 067 061,25 гривень).

Згідно з доданим до позову розрахунком загальна сума боргу за договором позики від 12.03.2013р. з врахуванням 3-х відсотків річних та інфляційних витрат складає 3590351,41 грн.

(2067061,25 гривень сума боргу за договором + 170575,00 грн. 3% річних + 1352715,16 грн. Інфляційні втрати = 3 590 351, 41 грн.).

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 590 351, 41 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за договором позики №б/н від 12.03.2013 року, заборгованість, визначену станом на 11.12.2017 року, зі сплати позики з урахуванням трьох процентів річних - 2 355 476,22 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5248,45 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким зменшити суму стягнення та стягнути з нього на користь позивача заборгованість за договором позики від 12.03.2013 року в сумі 1 816 058,50 грн.

В апеляційній скарзі зазначає, що між сторонами існували інші договори позики та за іншим договором погашена за рахунок предмета іпотеки сума перевищувала суму боргу, а отже має бути зарахована як погашення боргу за договором, який є предметом розгляду в даній справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І.

Згідно договору, який є предметом дослідження в даній справі, позивач надав відповідачеві позику - 609 466 (Шістсот дев'ять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 00 копійок, що на день підписання договору було еквівалентно 76 250 (сімдесят шість тисяч двісті п'ятдесят) доларам США.

За умовами укладеного договору відповідач зобов'язався повернути зазначену позику до 13.03.2015 року.

За положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи заперечення відповідача у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобов'язань за договором позики.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що вартість предмета іпотеки, переданого за іншим договором перевищує зобов'язання за ним, та має бути врахована при розгляді даної справи є безпідставним з огляду на те, що ст. 25 Закону «Про заставу» передбачає наслідки перевищення суми, вирученої від реалізації предмета застави, над сумою боргу.

Відповідно до цієї норми якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю.

Тож законом не передбачено примусове зарахування зазначеної суми на рахунок погашення інших боргів.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20.07.2018 р.

Головуючий:

Судді: