АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року

Справа 761/22020/15-ц

провадження № 22-ц/796/2973/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Судді-доповідачаі - Музичко С.Г.,

Суддів - Лапчевської О.Ф., Кулікової С.В.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, встановлення факту та визнання окремої частини правочину недійсною,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, встановлення факту та визнання окремої частини правочину недійсною, у якому просила визнати, що сума кредиту за кредитним договором №50005321 від 26.07.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті», яка підлягає поверненню до 15.07.2017 року, становить 482 406,44 грн., визнати, що повернення суми кредиту за цим договором здійснюється в національній валюті України, згідно графіку погашення кредиту та сукупна вартість повернутого кредиту не може перевищувати 482 406,44 грн., визнати недійсним абзац 9 розділу «Основні умови Кредиту» кредитним договором №50005321 від 26.07.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті», а саме: усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривні і підлягають розрахунку за відповідним розмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

У квітні представник відповідача звернувся до суду із заявою про відшкодування судових витрат, у якій просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, встановлення факту та визнання окремої частини правочину недійсною відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що положеннями спірного договору передбачено обов'язок позивача здійснювати платежі на його виконання у сумі, розрахованій за відповідним обмінним курсом гривні до долару США, що застосовується до еквіваленту суми кредиту. Зазначені положення договору є несправедливими та суперечать ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qupa;Про судоустрій і статус суддів&qung; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не була позбавлена можливості не укладати правочин, умови якого є не вигідні для однієї із сторін. Кредитний договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його умови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні заяви представника відповідача про відшкодування судових витрат в апеляційному порядку не оскаржено, тому у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, 26 липня 2012 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», було укладено Кредитний договір № 50005321, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 482 406 грн. 44 коп., що в еквіваленті до дол. США становило 59 648,40 доларів США, строком на 60 місяців, зі сплатою 9,90% процентів річних (а.с. 6-9).

Відповідно до умов зазначеного кредитного договору, усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до п.1.3, п. 1.3.1 Загальних умов кредитування додатку до кредитного договору № 50005321 від 26.07.2012 року, сторони погоджуються, що кошти у повернення Кредиту Позичальником відображають справедливу вартість Кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Кредитному договорі. Розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Кредиту, визначено у гривні на день укладення Кредитного договору і Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення Кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні, при цьому, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі (а.с. 6-9).

Посилання в апеляційній скарзі про те, що зазначені положення договору є несправедливими та суперечать ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», спростовується наступним.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення оспорюваного правочину діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників отримати споживчий кредит в гривні із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти.

При цьому, згідно із частинами першою, другою, четвертою та п'ятою статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18.10.2017 року по справі №6-2024цс16.

Відповідно до п. 9.5. Розділу 9 Загальних умов кредитування, підписанням Загальних умов кредитування Позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила Позичальника із інформацією, передбаченою статтею II Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХП, а також що Позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених Компанією.

Під час судового розгляду встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам статті 533 ЦК України. При цьому, сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати. Положеннями кредитного договору було обумовлено, що розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Кредиту, визначено у гривні на день укладення Кредитного договору і Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення Кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні, при цьому, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі, у зв'язку з чим посилання позивача на те, що відповідач прив'язав суму виданого кредиту до еквіваленту долару США не є підставою для визнання кредитного договору, а саме пункту 1.3 додатку до нього - загальних умов кредитування, недійсним.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи, представник позивача пояснила, що на думку позивача несправедливість п.1.3 Загальних умов кредитування додатку до кредитного договору № 50005321 від 26.07.2012 року полягає в тому, що на момент підписання кредитного договору та на момент повернення кредитних коштів офіційний курс гривні до іноземної валюти змінився, а тому їй необхідно повернути відповідачу значно більшу суму грошових коштів, ніж вона отримала.

Разом з тим, відповідач повідомив позивача, що грошова сума, яка підлягає сплаті за кредитним договором підлягає розрахунку за офіційним курсом долара США на день платежу, позивач тривалий час виконувала умови кредитного договору, сплачувала заборгованість, а тому передбачала про зміну курсу долару США по відношенню до національної валюти.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді