№ 207/1330/18
№ 2/207/1019/18
24 липня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тюлюнової В.Г.
при секретарі Куцевол Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Камянське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Адміністрація Південного району Кам'янської міської ради, що уповноважена на зняття осіб з реєстраційного обліку за рішенням суду, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
03.04.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, та має бути знятий з реєстрації; визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, та має бути знята з реєстрації.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 28.02.1976 року Житловим комунальним управлінням Придніпровського хімічного заводу було видано контрольний талон до ордеру № 136 серія 15 на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та членам його сімї. ОСОБА_4 батько позивачки, був основним квартиро наймачем, а його дружна ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 були там зареєстровані.
07.07.2000 року ОСОБА_1, також зареєструвалась у квартирі та стала проживати разом зі своїми батьками та доглядала за ними, оскільки батьки були вже похилого віку.
10.08.1991 році її брат ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3, зареєстрували шлюб. Після чого, ОСОБА_3, як дружина її брата, була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. В період з 2000 року по теперішній день, ні її брат ОСОБА_2, ні його дружина ОСОБА_3 фактично не проживають, хоча і зареєстровані за даною адресою, про що свідчить акт про не проживання від 15.03.2018 року, затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» та засвідчений сусідами. Фактичне їх місце проживання позивачу не відомо, оскільки вони переїхали до іншого міста до особистого житла, не повідомивши адреси, оскільки стосунки погіршились та засобу звязку з ними також не має. Позивачка особисто сплачує усі комунальні послуги, що є для неї дуже затратними, оскільки лічильники на воду, газ у квартирі відсутні, а нараховується на всіх зареєстрованих осіб, послуги за користування газом, світлом, водою є не малими, у звязку з чим, є заборгованость за користування комунальними послугами. Спільне господарство позивачка з відповідачами не веде з 2000 року. Добровільно зняти їх з реєстрації у неї не має змоги, оскільки на контакт не йдуть.
Батьки виписані з квартири у звязку зі смертю. Позивачка ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_6, всі зареєстровані за даною адресою, а фактично проживає позивач, ОСОБА_1 із своїм сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сплачувати за всіх за комунальні послуги вона не в змозі, бо отримує мінімальну заробітну плату, а ще має забезпечувати сина усім необхідним. За вказаних обставин позивачка вважає, що відповідачі втратили право користування житлом.
Відзивів на позов не надходив.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Будь-яких заяв від них не надходило.
У судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, але у присутністі її представника, на задоволенні позову наполягала з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Адміністрація Південного району Кам'янської міської Ради, що уповноважена на зняття осіб з реєстраційного обліку за рішенням суду, в судове засідання не зявився, виклик до суду отримали, про що мається відмітка у справі.
Вислухавши представника позивача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У квартирі № 328, що розташована по вул. Дунайська буд. 45 у м. Кам'янське Дніпропетровської області, зареєстровані позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, та дитина позивача ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про склад сімї № 2/6171 від 13.03.2018 року, що видана ТОВ «ЄРЦ КП» фахівцем ОСОБА_8
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про непроживання від 15.03.2018 року, який складений сусідами позивача та відповідачів за місцем їх реєстрації, що затверджений КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» директором ОСОБА_9, згідно якого відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживають з 2000 року без поважних причин.
Згідно змісту позову, наявність реєстрації відповідачів, які фактично не проживають у її квартирі, порушує права позивачки, тому що вона вимушена сплачувати комунальні послуги за осіб, які зареєстровані у квартирі.
Відповідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання відповідача по справі за спірною адресою понад шести місяців без поважних причин підтверджується документами, доданими до позовної заяви.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дійсно відсутні за місцем реєстрації у квартирі № 328, розташованій по вулиці Дунайській у будинку № 45 у м. Кам'янське Дніпропетровської області, понад один рік без поважних причин. Відсутність у відповідачів інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне їм для проживання, відсутність фактів створення відповідачам з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, достовірно встановлені судом у судовому засіданні.
Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та, враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачів сплачений позивачем судовий збір, відповідно до ст.11, 88 ЦПК України суд приходить до висновку, що судові витрати у справі необхідно покласти на позивачку за її згодою.
На підставі викладеного, керуючись 8, 21, 22, 24, 55, 124 Конституції України, ст.ст.71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 3 10, 13, 18, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Адміністрація Південного району Кам'янської міської ради, що уповноважена на зняття осіб з реєстраційного обліку за рішенням суду, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП код НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 328 будинку №45 по вулиці Дунайській у м.Камянському Дніпропетровської області,що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 328 будинку №45 по вулиці Дунайській у м.Камянське Дніпропетровської області,що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
Витрати, повязані з розглядом справи у вигляді судового збору 1406 грн. 60 коп., покласти на позивачку за її згодою.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач та третя особа має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Головуючий суддя В.Г. Тюлюнова