Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/6275/17 Головуючий у 1-й інстанції Герасименко С.Г.
Номер провадження 22-ц/778/1958/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки спільної власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив, до ОСОБА_4.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що йому та відповідачу на праві спільної часткової власності кожному по 1/2 частині належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Проте фактично відповідач одноособово володіє нерухомим неподільним майном та категорично відмовляється від узгодження з позивачем умов та порядку реалізації права спільної власності. Без згоди позивача надала дозвіл проживати на території спірного житла своїм родичам, які без відома власників житла відкрили особові рахунки в підприємствах комунальних послуг. У звязку з тим, що квартира не може бути розділена в натурі позивач в 2011 році пропонував відповідачу вирішити спір мирним шляхом та викупити його частку квартири.

На момент подачі позову відповідач ухилялась від укладання згоди з позивачем про порядок користування, володіння чи розпорядження квартирою та не відреагувала на нотаріальну пропозицію позивача викупити за правом першого покупця частку квартири, що належить позивачу.

Уточнивши позовні вимоги позивач посилаючись на приписи ст.364 ЦК України просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію вартості частки квартири в сумі 310735,85 грн., з дня отримання повної суми компенсації припинити право власності позивача на ? частку вищезазначеної квартири, судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) до апеляційного суду не зявилися, на адресу апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшла заява в якій він прохає розглядати справу за його відсутності.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. ст. 371, 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів спроможності відповідача виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для нього надмірний тягар.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що в період шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, останні придбали квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2007 року у справі № 22-265,07 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки в майні, що є у спільній сумісній власності було визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 та на 1/2 частину за ОСОБА_4 (а.с.5-6).

На час подачі позову позивач вважав, що ОСОБА_4 порушує його право власності на частку у зазначеній квартирі, оскільки одноособово користується нею тривалий час без його згоди, тобто одноособово здійснює розпорядження житлом. Без згоди позивача вселила до квартири сторонніх людей, що підтверджується довідкою житлового органу від 17.05.2009 року (а.с. 7 зворот). Він в квартирі не зареєстрований та не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права.

Зокрема в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (справа № 6-2925 цс 15), міститься висновок, відповідно до якого положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Отже, для застосування положень ст. 364 ЦК України про припинення права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки необхідно встановити, про неможливість виділення такої частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Проте, належних та допустимих доказів про те, чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інший співвласник відповідач по справі; чи спроможний інший співвласник виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для нього надмірний тягар, матеріали справи не містять.

Примушення відповідача викупити у позивача частку квартири призвело б до порушення її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, адже згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства зокрема є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, а також неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 є обґрунтованими.

Крім того, позивач в позові посилається також на не неможливість користуватися спільним майном та проживати у квартирі, що є підставою для предявлення позову про встановлення порядку користування квартирою або про вселення.

Натомість, з такими вимогами до суду позивач не звертався.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження. Вказані доводи не доводять неправильності рішення суду та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.07.2018 року.

Головуючий

Судді: