Справа № 591/1864/17
Провадження № 2/591/142/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього Лук»янцева ОСОБА_3 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, ОСОБА_4, 3-ї особи: Служби у справах дітей Сумської міської ради

про визнання розпорядження про передачу в особисту власність квартири та свідоцтва про право власності на житло недійсними та їх скасування

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього Лук»янцева В.С., ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися до суду з позовом про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування про приватизацію житла та визнання права власності, в подальшому уточнили свої позовні вимоги та просять визнати розпорядження про передачу в особисту власність квартири та свідоцтва про право власності на житло недійсними та їх скасування, мотивуючи свої вимоги тим, що вони в 1988 році разом з відповідачем вселилися в квартиру АДРЕСА_1, були зареєстровані та проживали. В цій квартирі в подальшому був зареєстрований неповнолітній Лук»янцев В.С. онук відповідачки.

09.01.2015 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з місця реєстрації.

Заочним рішенням від 03.03.2015 року позовні вимоги були задоволені частково, визнано ОСОБА_1, ОСОБА_2, Лук»янцева В.С. такими, що втратили право користування квартирою, в частині зняття їх з реєстрації в квартирі було відмовлено. 26.03.2015 року відповідач ОСОБА_4 зняла позивачів з реєстрації за вказаною адресою, про що вони випадково дізналися в травні 2015 року.

02.06.2015 року позивачі подали до Зарічного районного суду м. Суми заяву про перегляд заочного рішення і ухвалою від 08.07.2015 року заява була задоволена, заочне рішення було скасовано. Позивачами був поданий зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Лук»янцева В.С. визнано такими, що втратили право користування квартирою, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми позивачами було оскаржене до Апеляційного суду Сумської області.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області Семириченко Л.В. було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання позивачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а зустрічний позов щодо вселення в квартиру був задоволений.

Рішення апеляційного суду Сумської області ОСОБА_4 оскаржила до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду Сумської області залишено в силі.

21.03.2017 року позивачі згідно рішення апеляційного суду Сумської області були зареєстровані у вказаній квартирі.

З отриманої в березні 2017 року довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачі дізналися, що ОСОБА_4 одноособово 21.04.2015 року згідно розпорядження управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 16.04.2015 року №150 приватизувала квартиру, отримавши свідоцтво про право власності на житло. Вважають, що відповідачем були порушені їх права на житло. Просять суд визнати розпорядження управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 16.04.2015 року №150 про передачу в особисту власність відповідача квартири та свідоцтво про право власності на житло серії СТА №422227 від 21.04.2015 року на квартиру недійсними та скасувати їх.

Позивачі в судове засідання не з»явилися, їх представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснення дали аналогічні викладеним в позові, просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася. Її представник адвокат ОСОБА_7 надала відзив на уточнену позовну заяву, в судовому засіданні позов не визнала, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача - Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради проти позову в частині позовних вимог про визнання розпорядження управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 16.04.2015 року №150 про передачу в особисту власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 та свідоцтво про право власності на житло серії СТА № 422227 від 21.04.2015 року на квартиру АДРЕСА_3 на ім»я ОСОБА_4 недійсними та їх скасування заперечила та пояснила, що таке розпорядження було видане на підставі документів, наданих відповідачем ОСОБА_4 згідно вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

3-тя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, представник до суду не з»явився.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом встановлено, що в 1988 році позивачі та відповідач, які є доньками та матірю між собою і на той час мали спільне прізвище, згідно ордеру вселилися в надану їм квартиру АДРЕСА_4, в якій були зареєстровані та постійно проживали.

У зв»язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_2 знялась з реєстрації, а 12.03.2008 року разом з сином ОСОБА_8»янцевим В.С. повторно була зареєстрована в квартирі за згодою всіх повнолітніх членів сім»ї.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.03.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, Лук»янцев В.С. були визнані такими, що втратили право користування квартирою, а в частині зняття їх з реєстрації в квартирі було відмовлено.

26.03.2015 року згідно довідки ОСОБА_1, ОСОБА_2, Лук»янцев В.С. були зняті з реєстрації.

Ухвалою від 08.07.2015 року заочне рішення було скасовано, а розгляд справи був призначений в загальному порядку. При цьому позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.12.2015 року позивачів визнано такими, що втратили право користування квартирою №207 в житловому будинку №31 по пр. М.Лушпи в місті Суми, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області Семириченко Л.В. було відмовлено у задоволенні позовних вимог, а зустрічний позов щодо вселення в квартиру позивачів був задоволений.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було відхилено, рішення суду першої інстанції скасовано і залишено в силі рішення апеляційного суду Сумської області, яким у задоволенні її позову про визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітнього Лук»янцева В.С. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовлено та задоволено зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, оскільки ОСОБА_4 не доведено відсутність доньок у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, а апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають у квартирі з поважних причин, а саме через неприязні стосунки їх та їх чоловіків з ОСОБА_4.

21.03.2017 року позивачі були повторно зареєстровані у вказаній вище квартирі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, згідно заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03.03.2015 року, яким позивачі були визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, і яке рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13.04.2016 року в подальшому було скасоване, зняла їх з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 та відповідно одноособово приватизувала дану квартиру згідно розпорядження управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 16.04.2015 року №150 про передачу в особисту власність квартири АДРЕСА_5. Зазначене розпорядження стало підставою для видачі виконавчим комітетом Сумської міської ради свідоцтва про право власності на житло серії СТА № 422227 від 21.04.2015 року, а саме на квартиру АДРЕСА_6.

Тобто, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітній Лук»янцев В.С. на час приватизації ОСОБА_4 спірної квартири не втратили права користування житлом та проживання в ньому.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що приватизація квартири АДРЕСА_7 була проведена без згоди позивачів, які разом з неповнолітнім Лук»янцевим В.С. за вказаних вище обставин не втратили право користування житлом та проживання в ньому, а отже з порушенням права на приватизацію житла, розпорядження про приватизацію такого житла є незаконним, а свідоцтво про право власності на квартиру таким, що підлягає скасуванню.

Відсутність такої згоди підтверджує і сама відповідачка ОСОБА_4 у своїх запереченням від 15.08.2017 року на первісну позовну заяву, а саме, що вона ніколи не давала і не дає згоди на приватизацію квартири у спільну сумісну власність з позивачами по справі.

На час приватизації відповідачем ОСОБА_4 квартири позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітній Лук»янцев В.С. участі в будь-якій приватизації державного житлового фонду не приймали і їм у зв»язку з цим квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках у приватну власність не передавались, що свідчить про наявність і у них права на приватизацію відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків.

Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають у цій квартирі.

За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) житлових приміщень у гортожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають у цих квартирах, кімнатах у комунальній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло.

За неповнолітніх членів сім»ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі).

Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Наведені приписи чинного законодавства у цій справі дотримані не були, що призвело до порушення прав позивачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що розпорядження органу приватизації про передачу в особисту власність квартири та свідоцтво про право власності на житло підлягають скасуванню, як незаконні.

Право позивачів порушене і підлягає захисту в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 345 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 12, 13, 19, 76-81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 кв.№207, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 кв.№207, РНОКПП НОМЕР_2) яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього Лук»янцева ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4) задоволити повністю.

Визнати розпорядження управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради №150 від 16.04.2015 року про передачу в особисту власність ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 кв.№207 РНОКПП 223702174) квартири АДРЕСА_8 та свідоцтво про право власності на житло серії СТА№422227 від 21.04.2015 року на квартиру АДРЕСА_8 на ім»я ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 кв.№207, РНОКПП 223702174) недійсними та скасувати.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення через Зарічний районний суд м. Суми. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2018 року.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.