Справа № 487/3298/17
Провадження № 4-с/487/45/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судового засіданні в залі суду в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2,

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_3,

представника Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

06.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2, в якій просив скасувати повідомлення державного виконавця від 25.05.2018 року № 19069-14.23-36/8 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Зобовязати Заводський відділ ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист №487/3298/17 виданий 17.05.2018 року обєднавши виконавче провадження з виконавчим листом №487/3158/17.

Свою скаргу заявник обґрунтовував тим, що 04.06.2018 року отримав повідомлення від 25.05.2018 року № 19069-14.23-36/8 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа № 487/3298/17, виданого 17.05.2018 року Заводським районним судом м.Миколаєва по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, на підставі п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

Вважає, що повернення виконавчого листа є помилковим та підлягає скасуванню, оскільки згідно ст.. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішенням про стягнення аліментів.

ОСОБА_3 того зазначив, що на виконанні у Заводському відділі ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №487/3158/17 про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини, а тому зазначене виконавче провадження має бути обєднане з виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа №487/3298/17 виданого 17.05.2018 року.

Ухвалою суду від 07.06.2018 р оку скарга ОСОБА_1 була прийнята до провадження і призначена до судового засідання.

30.07.2018 року представник Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області надав суду відзив на скаргу ОСОБА_1, в якій зазначив, що 23.05.2018 року на адресу Заводського відділу ДВС м.Миколаїв надійшла заява стягувача ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа по справі №487/3298/17 виданого 17.05.2018 року Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення сплати аліментів за період з 15.08.2012 року по 01.06.2017 рік у розмірі 10307,31 грн. Оскільки до заяви про відкриття виконавчого провадження не додано квитанцію про сплату авансового внеску, державним виконавцем у відповідності до п. 8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачеві без прийняття до виконання. Доводи заявника, що він є звільненим від сплати авансового внеску, оскільки є стягувачем за рішенням про стягнення аліментів є безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» містить чіткий перелік осіб, що звільнені від сплати авансового внеску, зокрема, стягнення за рішенням про стягнення аліментів, однак не пені за прострочення сплати аліментів. Посилаючись на викладене просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали скаргу у повному обсязі, наполягали на її задоволенні.

Представник Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 13.02.2018 року Заводським районним судом м.Миколаєва ухвалено рішення у цивільній справі № 487/3298/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, яким даний позов задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення сплати аліментів за період з 15.08.2012 року по 01.06.2017 рік у розмірі 10307,31 грн.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 02.05.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення. Рішення Заводського районного суду м.Миколаєві від 13.02.2018 року залишено без змін, та набрало законної сили.

17.05.2018 року по справі стягувачу ОСОБА_1 було видано виконавчий лист, який з метою примусового виконання останній пред'явив до виконання до Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області .

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців)виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

25.05.2018 року державним виконавцем Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2 винесено повідомлення, яким повернуто стягувачу без прийняття до виконання виконавчий лист № 487/3298/17, виданий 17.05.2018 року Заводським районним судом м.Миколаєва, на підставі п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення посилається на неправомірність вказаного повідомлення державного виконавця, оскільки на його думку він звільнений від сплати авансового внеску у зв'язку з тим, що є стягувачем за рішенням про стягнення аліментів.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника-фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;стягнення аліментів;відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Так, зі змісту виконавчого листа № 487/3298/17, вбачається, що рішенням, за яким його видано, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню)за прострочення сплати аліментів, тобто грошова сума, яку боржник повинен сплатити у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, є видом забезпечення зобов'язання, що за своєю суттю не є аліментами, у зв'язку з чим підстави для звільнення стягувача від сплати авансованого внеску у розумінні ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що під час винесення оскаржуваного повідомлення державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, тому суд вважає, що з боку державного виконавця права чи свободи заявника вказаним повідомленням порушені не були, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні скарги.

Крім того суд вважає що вимоги ОСОБА_1 щодо обєднання виконавчого провадження за виконавчим листом №487/3298/17 виданого 17.05.2018 року з виконавчим листом №487/3158/17 про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини, також не підлягають задоволенню, оскільки це питання відноситься до компетенції саме державного виконавця та після відкриття провадження при виконанні кількох рішень, відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області в строк і порядок, встановлений ст..ст.353, 355 ЦПК України.

Суддя С.В.Щербина

Повний текст ухвали складений 01.08.2018 року.