Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 447/929/16-ц

провадження № 61-23832 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 8 липня 2010 року її батько - ОСОБА_6 - видав генеральне доручення на ім'я дочки ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на право володіння та розпорядження від його імені належним йому автомобілем «Фіат Скудо», номерний знак НОМЕР_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько - ОСОБА_6 - помер, після смерті якого вона прийняла спадщину, у тому числі вказаний автомобіль. 28 жовтня 2010 року, тобто після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7, діючи від імені її батька на підставі доручення відчужила ОСОБА_4 вищевказаний автомобіль.

9 червня 2011 року рішенням Миколаївського районного суду Львівської області, що набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Фіат Скудо», номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_7, яка діяла на підставі доручення від 8 липня 2010 року, та ОСОБА_4, та встановлено, що представництво ОСОБА_7 за вищевказаним дорученням на час укладення зазначеного договору купівлі-продажу припинилось у зв'язку зі смертю ОСОБА_6 15 червня 2012 року рішенням Миколаївського районного суду Львівської області, що набрало законної сили, визнано її власником автомобіля «Фіат Скудо», номерний знак НОМЕР_1.

Проте відповідач у добровільному порядку відмовився повернути їй спірний транспортний засіб та продовжив ним користуватися, а 12 грудня 2011 року син відповідача звернувся до Пустомитівського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з заявою про незаконне заволодіння спірним автомобілем невідомими особами, за цим фактом було відкрито кримінальне провадження. Осіб, які незаконно заволоділи цим транспортним засобом, не встановлено. Вважала, що унаслідок вказаних неправомірних дій відповідача вона була позбавлена належного їй майна, чим позивачці було спричинено майнової шкоди вартості спірного автомобіля та моральну шкоду.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь майнову шкоду у розмірі вартості автомобіля 261 827 грн 56 коп., що еквівалентно 10 тис. доларів США., та моральну шкоду у розмірі 15 тис. грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року у складі судді Головатого А. П. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вини, неправомірних дій ОСОБА_4, у викраденні, знищенні чи пошкодженні спірного автомобіля, тобто завдання їй майнової шкоди. Оскільки, моральна шкода є наслідком неправомірних дій, тобто має похідний характер від майнової шкоди, то позивачкою не надано відповідних доказів завдання їй неправомірними діями відповідача моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, рішення суду першої інстанції у частині відмови у відшкодуванні майнової шкоди скасовано. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 261 827 грн 56 коп. У решті рішення районного суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що після набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 9 червня 2011 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеного між ОСОБА_7, яка діяла на підставі доручення від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_4, відповідач став недобросовісним володільцем цього автомобіля, позивачці його не повернув, а 12 грудня 2011 року транспортний засіб було викрадено. У зв'язку з неправомірними діями відповідача, а саме негайного не повернення позивачці автомобіля, їй завдано майнової шкоди, що полягає у втраті майна. ОСОБА_3 доведено вимоги про відшкодування вартості втраченого майна.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5просить оскаржуване рішення апеляційного суду у частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати й залишити у цій частині у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачкою належними доказами не підтверджено винної поведінки відповідача, унаслідок якої їй було завдано майнової шкоди, тобто ОСОБА_3 усіх складових для цивільно-правової відповідальності відповідача не доведено. Спірний автомобіль викрадено, а осіб, які ним незаконно заволоділи не встановлено. Також позивачем не доведено вартість автомобіля.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 8 липня 2010 року батько ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - видав генеральне доручення на ім'я дочки ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на право володіння та розпорядження від його імені належним йому автомобілем «Фіат Скудо», номерний знак НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - помер, після смерті якого ОСОБА_3 прийняла спадщину, у тому числі вказаний автомобіль.

28 жовтня 2010 року, тобто після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7, діючи від його імені на підставі доручення, незаконно відчужила ОСОБА_4 автомобіль «Фіат Скудо», номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з цим 9 червня 2011 року рішенням Миколаївського районного суду Львівської області, що набрало законної сили, договір купівлі-продажу транспортного засобу «Фіат Скудо», номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_7, яка діяла на підставі доручення від 8 липня 2010 року, та ОСОБА_4, визнано недійсним, та встановлено, що представництво ОСОБА_7 за вищевказаним дорученням на час укладення зазначеного договору купівлі-продажу припинилось у зв'язку зі смертю ОСОБА_6 (а. с. 11).

Рішення суду відповідачем виконано не було.

12 грудня 2011 року син ОСОБА_4 - ОСОБА_8 звернувся з заявою до Пустомитівського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про незаконне заволодіння автомобілем «Фіат Скудо», номерний знак НОМЕР_1, невідомими особами, за цим фактом за частиною першою статті 288 КК України було відкрито кримінальне провадження. Осіб, які незаконно заволоділи спірним транспортним засобом не встановлено.

15 червня 2012 року рішенням Миколаївського районного суду Львівської області, що набрало законної сили, визнано її власником автомобіля «Фіат Скудо», номерний знак НОМЕР_1.

У частині першій та пункті 1 частини другої статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

У статті 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що після набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 9 червня 2011 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, укладений між ОСОБА_7, яка діяла на підставі доручення від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_4, відповідач став недобросовісним володільцем цього автомобіля, позивачці його негайно не повернув.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що 12 грудня 2011 року спірний транспортний засіб було викрадено. Тобто у зв'язку з неправомірними діями відповідача, а саме не повернення позивачці цього автомобіля на виконання рішення суду, їй завдано майнової шкоди, що полягає у втраті майна. ОСОБА_3 доведено вимоги про відшкодування вартості втраченого майна, його вартість визначено відповідно до її середньої ринкової та у зв'язку з визнанням такої вартості відповідачем.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачкою належними доказами не підтверджено винної поведінки відповідача, унаслідок якої їй було завдано майнової шкоди, безпідставні, оскільки преюдиційним судовим рішенням встановлено незаконність набуття ним спірного автомобіля, який він ОСОБА_3 не повернув

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк