АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5128/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Київ

Справа № 755/7632/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва ухвалене 29 березня 2018 року, у складі судді Катющенко В.П.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заставної суми по договору найму житла від 19 липня 2014 року та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заставної суми по договору найму житла від 19 липня 2014 року та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 19 липня 2014 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір найму житла, відповідно до умов якого наймодавець ОСОБА_3 передала, а вона як наймач прийняла в строкове платне користування житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1. Строк дії договору визначався до 19 грудня 2014 року, який в період з 19 грудня 2014 року по 18 березня 2017 року пролонгувався відповідно до чинного законодавства та умов договору. Згідно з п.3.1 договору, розмір орендної плати складав 18 000 грн. на місяць. Орендна плата сплачувалась у формі предоплати до 19 числа поточного місяця за наступний згідно умов договору. Виконуючи умови договору нею, в момент підписання було сплачено відповідачу суму за перший місяць оренди, а також гарантійний платіж у розмірі 1500 доларів США, який згідно з п. 3.2.1 договору підлягав поверненню наймачу після підписання акту прийому - передачі житлового приміщення. Виконуючи умови договору, вона за місяць до дати розрахунку повідомила відповідача про бажання розірвати договір оренди та звільнити приміщення зазначеної квартири в квітні 2017 року, до дати розрахунку, тобто до 19 квітня 2017 року та запропонувала повернути гарантійний платіж в день складання акту прийому - передачі квартири. Однак, відповідач висунула незаконні вимоги щодо звільнення квартири в строк до 18 березня 2017 року та створила умови, які перешкоджали та унеможливлювали подальше користування квартирою. 18 березня 2017 року акт приймання - передачі був підписаний, але гарантійний платіж ОСОБА_4 не повернула. Відповідачу було направлено письмову вимогу про повернення гарантійного платежу, але отримавши таку, остання грошові кошти не повернула.

В результаті неправомірних дій відповідача, вона зазнала моральної шкоди, яка виразилась в емоційних душевних стражданнях та хвилюваннях, не тільки її, а і її близьких, а саме батька, який був присутній під час складання та підписання акту прийому передачі житлового приміщення квартири 18 березня 2017 року, та який безпосередньо спілкувався з відповідачем щодо повернення грошових коштів. Після такого спілкування стан здоров'я її батька погіршився. Моральну шкоди оцінює у 100 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заставної суми по договору найму житла від 19 липня 2014 року та відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму застави за договором оренди житлового приміщення від 19 липня 2014 року в розмірі 1500 доларів США, що станом на день ухвалення рішення становить 39 607, 80 грн., судовий збір в розмірі 1600 грн., а всього 41 207, 80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення заставної суми по договору оренди житла в розмірі 39607 грн.80 коп. та в цій частині змінити суму стягнення до 18 000 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема зазначала, про те, що орендна плата складала 18000 грн., про що зазначено в п.3.1 договору, і саме така суму наймач передав як заставну суму.

Крім того, зазначає про те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання її представника про залучення її доньки в якості третьої особи, а в подальшому і в допиті в якості свідка. Необхідність допиту свідка обґрунтовує тим, що саме її донька займалась питанням здачі квартири в оренду від її імені (за довіреністю), оскільки власником квартири є вона. Гроші за оренду житла і заставну суму від орендарів отримувала її донька. Свідок може пояснити в якій валюті проводились розрахунки та в якій валюті була внесена заставна сума.

Також вважає, що суд першої інстанції невірно здійснив розподіл судових витрат та стягнув з неї судовий збір в розмірі 1600 грн., оскільки позовні вимоги задоволені не в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_5, як представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначив, що доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими, оскільки під час проведення підготовчого засідання, представником відповідача не було заявлено жодного клопотання з приводу допиту свідків, а також про долучення до справи будь-яких доказів, які б мали значення для вирішення справи та обґрунтовували заперечення сторони відповідача. Представником відповідача не надано суду відзив на позовну заяву з викладенням обставин, які б спростовували позовні вимоги.

Зокрема зазначав, що доводи апеляційної скарги спростовуються самим змістом договору, де зазначено: «в момент подписания данного договора наниматель оплатил, а наймодатель получил сумму за месяц аренды (одна тысяча пятьсот долларов США), которая возвращается нанимателю после акта сдачи недвижимого имущества».

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив договір як належний та допустимий доказ передачі заставної суми, а тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заставної суми у розмірі, що встановлений у договорі оренди житлового приміщення.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 19 липня 2014 року між ОСОБА_3, як наймодавцем, та ОСОБА_2, як наймачем, укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, предметом якого є строкова здача в найм (оренду) на основі повернення належного наймодавцю житлового приміщення у вигляді двокімнатної квартири, загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 39,00 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з усіма невід'ємними технічними обладнаннями та з/без предметів домашньої обстановки згідно додатку № 1 до цього договору.

Згідно з п..п.3.1.1 п.3.1 Розділу 3 укладеного між сторонами договору, за домовленістю сторін, щомісячна плата за використання об'єкту нерухомості - орендна плата вноситься наймачем у грошовій формі і складає 18000 грн. На момент укладення даного договору, щомісячна орендна плата еквівалентна 1500 доларів США по поточному курсу долара США, встановленому Національним банком України, що в цілях мінімізації можливих інфляційних процесів, являється орієнтиром для корекції суми щомісячної плати, вказаної в п.3.1 даного договору.

Відповідно до п.3.2 Розділу 3 договору, розрахунок по орендній платі за об'єкт нерухомості проводиться між наймодавцем та наймачем не пізніше 19 числа кожного місяця проживання, належного до оплати.

Пунктом 4.1 Розділу 4 договору, строк дії даного договору встановлений з 19 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року. Дострокове розірвання даного договору, а також зміна його умов, можливі по ініціативі будь-якої із сторін, з повідомленням про це іншу сторону не менше чим за 30 днів до можливої дати розірвання (зміни) договору.

Відповідно до п.3.2.1 договору, сторони визначили порядок розрахунків по орендній платі за об'єкт нерухомості - щомісячно. В момент підписання договору наймач сплатив, а наймодавець отримав суму за перший місяць оренди та заставну суму в розмірі суми за місяць оренди (одна тисяча п'ятсот доларів США), яка підлягає поверненню наймачу після акта-передачі нерухомого майна.

З пояснень сторін установлено, що договір найму (оренди) нерухомого майна пролонгувався сторонами, 10 березня 2017 року позивач повідомила відповідача про бажання розірвати укладений договір в квітні 2017 року.

18 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було підписано акт приймання-передачі житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, за умовами якого обладнані загальна кімната, спальна кімната, кухня, ванна кімната, коридор квартири на час приймання-передачі перебували у справному стані. Крім того, в акті зазначено про те, що 4 стула (сидіння), жалюзі (6 штук), покривало на ліжко, матрац (одна сторона), серветки на тумби (2шт.) потребують хімчистки, а також виявлено нестачу 4 спальних подушок.

Після підписання акта-передачі ОСОБА_3 заставну суму в розмірі 15000 доларів США ОСОБА_2 не повернула, на вимогу позивача не реагувала.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір найму (оренди) нерухомого майна припинений, сторони договору склали акт приймання - передачі житлового приміщення, то заставна сума за договором у розмірі 1500 доларів США підлягає поверненню відповідачем позивачу. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.533 ЦК України, суд першої інстанції вважав, що до стягненню підлягає сума в розмірі 39607 грн.87 коп. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим судом обставинам та вимогам матеріального закону.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з абз.1 ч.1, абз.1 ч.3 ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Відповідно до ч.1 ст.626, ст.ст.6, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно актів цивільного законодавства ( ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом установлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 19 липня 2014 року був підписаний договір найму (оренди) житла, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Сторони договору дійшли згоди щодо строку дії договору, розміру орендної плати та порядку її оплати, а також встановили в договорі розмір депозитної суми.

ОСОБА_2 фактично використовувала житло до 18 березня 2017 року, тобто до дня підписання сторонами акту передачі жилого приміщення наймодавцю.

В пункті 3.2.1 договору сторони зафіксували, що в момент підписання договору наймач сплатив, а наймодавець отримав суму за перший місяць оренди та депозитну суму в розмірі суми за місяць оренди (одна тисяча п'ятсот доларів США), яка підлягає поверненню наймачу після акта - передачі нерухомого майна.

Отже, підписавши акт здачі житла, ОСОБА_3 повинна була повернути ОСОБА_2 депозитну суму у розмірі 1500 доларів США.

Умова договору щодо повернення депозитної суми наймачу є чіткою, її настання сторони пов'язали лише з фактом підписання акту здачі житла, а тому посилання відповідача на те, що деякі речі в квартирі потребували послуг хімчистки, а 4 подушки були відсутні, не можуть бути підставою для неповернення наймачем заставної суми.

Крім того, зміст пункту 3.2.1 договору дає підстави вважати, що наймодавець в момент підписання договору передав наймачу саме 1500 доларів США, а не еквівалент цієї суми у національній валюті.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент підписання договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 18000 грн. відповідачем суду, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на п.3.1 договору, в якому сторони встановили розмір щомісячної орендної плати в сумі 18000 грн. та зазначили еквівалент цієї суми в доларах США як орієнтир для корекції суми щомісячної плати, як на підтвердження того, що в рахунок депозитної суми наймачем було передано18000 грн., не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в п.3.2.1 договору сторони визначили депозитну суму в розмірі одна тисяча п'ятсот доларів США без прив'язки її до еквіваленту в національній валюті.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що наявні в матеріалах справи та яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сума судового збору, яка стягнута судом з відповідача, підлягає зменшенню до 640 грн., оскільки за подання в 2017 року до суду позовної заяви майнового характеру фізична особа повинна була сплачувати 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми судового збору з 1600 грн. до 640 грн., а також загальної суми з 41207 грн.80 коп. до 40247 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374,376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2018 року - змінити, зменшивши суму судового збору з 1600 грн. до 640 грн. та загальну суму з 41207 грн.80 коп. до 40247 грн.80 коп., що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 2 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус