Ухвала

Іменем України

16 липня 2018 року

м. Київ

справа №664/3240/15-ц

провадження №61-38902ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., ЧернякЮ. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2018 року за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, державного нотаріуса Цюрупинської державної нотаріальної контори Кіріченко АллиВасилівни, приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області Левківського Ігоря Петровича про визнання довіреності та свідоцтва про право на спадщину недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, державного нотаріуса Цюрупинської державної нотаріальної контори Кіріченко А. В., приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області Левківського І. П. про визнання довіреності та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

Під час розгляду справи, у лютому 2018 року, ОСОБА_4 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_6 вчиняти дії, які стосуються домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, а саме: проникнення в житло, здійснення дій щодо реєстрації в ньому сторонніх осіб, забороні пошкодження майна.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2018 року у складі судді Гаврилова Д. В. у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. А., Вейтас І. В., Радченко С. В., апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2018 року скасовано.

Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_6 вчиняти дії щодо вселення, реєстрації будь-яких осіб у будинок, розташований по АДРЕСА_1.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду в частині незадоволених вимог заяви про забезпечення позову скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Судом установлено, що предметом спору в даній справі є визнання недійсною і скасування довіреності від 28 липня 2015 року, якою ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вчинення правочинів щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнання недійсним і скасування свідоцтва про право а спадщину за заповітом від 02 вересня 2015 року щодо зазначеного майна.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_4 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_6, керуючись повноваженнями, наданими йому на підставі довіреностей, вчиняє незаконні дії відносно єдиного житла, в якому мешкає вона та її сім'я, а саме: б'є віконні шибки, виламує двері, реєструє та вселяє по цій адресі невідомих осіб, в тому числі маючих судимості, чим порушує їх конституційне право на недоторканість житла.

Судами установлено, що у спірному домоволодінні фактично проживає ОСОБА_4 та її донька. Відповідач, ОСОБА_10, є власником будинку, проживає за іншою адресою.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про те, що у цій справі наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача щодо її проживання у спірному помешканні до ухвалення рішення у справі, що підтверджується постановами слідчого відділу Олешківського відділення Новокаховського відділу поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2017 року та від 22 січня 2018 року, в описовій частині яких зазначено, що 23 жовтня 2017 року близько 22:30 години ОСОБА_6 разом із невідомим чоловіком під'їхав на автомобілі до місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та почали ламати хвіртку домоволодіння; ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області з резолютивної частини якої вбачається, що за адресою, де на теперішній час проживає позивачка, а саме по АДРЕСА_1 зареєстровано громадянина ОСОБА_12 відносно якого судом обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову, та постановляючи постанову про часткове задоволення заяви, вірно виходив з того, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача, дійшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_6 вчиняти дії щодо вселення, реєстрації будь-яких осіб у будинок, розташований по АДРЕСА_1

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що подано достатньо доказів того, що захист прав, свобод та інтересів позивача у зазначеній справі є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову. Заявлені позивачем заходи забезпечення позову не являються фактичним вирішенням справи по суті і не порушують прав власника майна щодо користування та розпорядження цим майном, а лише обмежують його у здійсненні деяких дій на певний період по відношенню до домоволодіння, в якому на теперішній час проживає позивачка.

Указане відповідає роз'ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою

Доводи касаційної скарги про незадоволення заяви про забезпечення заяви у повному обсязі є безпідставними, оскільки застосований судом вид забезпечення позову у повній мірі захищає права позивача на випадок можливого ухвалення рішення на її користь.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, державного нотаріуса Цюрупинської державної нотаріальної контори Кіріченко АллиВасилівни, приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Херсонської області Левківського Ігоря Петровича про визнання довіреності та свідоцтва про право на спадщину недійсними, ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2018 року за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк