Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 756/9600/17-ц

провадження № 61-19695св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальне підприємство «Київпастранс»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Київпастранс», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою комунального підприємства «Київпастранс» на рішення Оболонського районного суду м. Києва у складі судді Тітова М. Ю. від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Іванченка М. М., від 29 серпня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4звернулась до суду з позовом до комунального підприємства «Київпастранс», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 05 травня 2016 року з вини водія ОСОБА_5, який під час виконання своїх трудових обов'язків у комунальному підприємстві «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс») керував транспортним засобом Богдан, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої його автомобіль Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1, зазнав механічні пошкодження у розмірі 58 865,34 грн, що підтверджується відповідним звітом від 18 травня 2016 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь 58 865,34 грн на відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_4 58 865,34 грн на відшкодування шкоди та 588,66 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП сталась з вини ОСОБА_5, що підтверджено постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року про накладення на нього адміністративного стягнення, яка не оскаржена, а тому факт ДТП з вини ОСОБА_5 є доведеним. При визначенні розміру завданої шкоди, суд виходив зі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 18 травня 2016 року, складеного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргуКП «Київпастранс» відхилено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що позивач для підтвердження розміру шкоди надав висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року про сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень. уд відповідно до вимог статей 212, 213 ЦПК України 2004 року ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, а оскільки відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався, то суд позов задовольнив.

У вересні 2017 року КП «Київпастранс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що звіт щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 18 травня 2016 року та Заказ-наряд № 021 від 23травня 2016 року - це документи, які визначаютьймовірний розмір заподіяної шкоди позивачу внаслідок ДТП.

Належним і допустимим доказом фактичного розміру спричиненої матеріальної шкоди є фіскальний чек, прибутково-касовий ордер або інший фінансовий документ, який підтверджує факт здійснення позивачем оплати вартості відновлювального ремонту його пошкодженого транспортного засобу.

Жодного документу, який би підтверджував факт оплати вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 05 травня 2016 року за участі водія відповідача, позивачем надано не було на вимогу відповідача, не було витребувано судом.

Оболонський районний суд м. Києва, ухвалюючи оскаржуване рішення, невірно витлумачив вимоги норм статті 57, частини першої статті 58, частини другої статті 59, статті 60, частини першої статті 64 ЦПК України 2004 року, визнавши факт завдання матеріальної шкоди позивачу загальновідомим та таким, що не потребує доказування, надав йому процесуальних переваг, звільнивши від доказування і обґрунтування своїх позовних вимог, внаслідок чого дійшов помилкового висновку і повністю задовольнив позовні вимоги, чим порушив вимоги статей 5, 10 ЦПК України 2004 року. Апеляційний суд м. Києва, погоджуючись з таким висновком і залишаючи оскаржуване рішення в силі, не дотримався вимог частини другої статті 160 ЦПК України 2004 року, чим порушив основний принцип цивільного судочинства, що закріплений нормою статті 1 ЦПК України 2004 року: про справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, не належно дослідив обставини справи, не дав належної правової оцінки доказам сторін відповідно до цивільного та цивільного процесуального законодавства України, чим також допустив порушення вимог статей 5, 10, 308 ЦПК України 2004 року.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

21 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 05 травня 2016 pоку в м. Києві відбулась ДТП за участю тролейбусу Богдан, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним за статтями 122-4, 127 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення.

Відповідно до звіту від 18 травня 2016 року № 200/5-16, складеного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження складає 58 865,34 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Посилання касаційної скарги на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати вартості відновлювального ремонту транспортного засобу є безпідставними, оскільки позивач ставив питання про відшкодування матеріального збитку, встановленого звітом про визначення його вартості, а не про стягнення вартості відновлювального ремонту.

Заперечуючи проти розміру шкоди, відповідач своїх доводів не довів.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Київпастранс» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк