Справа № 368/1765/17 Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/2185/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 09.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Березовенко Р.В., Волохова Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 14 червня 2003 року. Рішенням Кагарлицького районного суду від 28 березня 2011 року шлюб розірвано. 25 липня 2011 року між сторонами було повторно укладено шлюб. Рішенням Кагарлицького районного суду від 15 листопада 2012 року шлюб повторно розірвано.

Вказувала, що відповідач не виконує батьківських обовязків і добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не працевлаштований, діти перебувають на утриманні матері.

В подальшому, уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання кожної неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі розміром 930 грн., щомісячно, починаючи з 18 грудня 2017 року і до досягнення сином повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, а саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі розміром 746 грн., щомісячно, починаючи з 18 грудня 2017 року і до досягнення дочкою повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 740 грн. судового збору.

В решті позову про стягнення аліментів в більшому розмірі відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неврахування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що суд при визначенні розміру аліментів врахував його стан здоровя та матеріальне становище, тому рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано рішенням Кагарлицького районного суду від 15 листопада 2012 року (а.с. 9).

При цьому, відповідач ОСОБА_3 є батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 11).

Діти проживають з матірю позивачем по справі за адресою м. Кагарлик, вул. Столична, 7А, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Кагарлицької міської ради від 14 грудня 2017 року (а.с. 12) та не заперечується сторонами по справі.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач отримує державну соціальну допомогу інваліда з дитинства 3 групи в розмірі від 1312 грн. до 1452 грн. щомісяця (а.с. 40).

Також відповідач надав суду докази того, що поповнив рахунок позивача 13 січня 2018 року та 03 лютого 2018 року на 1500 грн. та 2000 грн. відповідно із призначенням платежу «на утримання дітей» (а.с. 38).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За правилам ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 виконує свої батьківські обовязки по утриманню двох неповнолітніх дітей не в повному обсязі, оскільки разом зі дітьми не проживає, надає допомогу грошима нерегулярно та без визначення розміру цієї допомоги, тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції не врахував усі особливості, передбачені законодавством для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Так, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлюючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції вирахував 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, чинного на дату ухвалення судового рішення, та визначив 930 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_4 та 746 грн. на утримання ОСОБА_5

Проте суд не взяв до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 не є непрацездатним, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків. Тому розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн., яку просить позивач на дитину є обґрунтованим та справедливим у даному випадку.

Отже, суд першої інстанції, не зясувавши всі обставини, що мають значення для справи дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення аліментів у розмірі 1000 грн. на одну дитину та про стягнення з відповідача на користь позивача 930 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_4 та 746 грн. на утримання ОСОБА_5

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави 1110 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року скасувати. Ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 грудня 2017 року і до досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 грудня .2017 року і до досягнення дочкою повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1110 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП:НОМЕР_1;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП:НОМЕР_2.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Р.В. Березовенко

ОСОБА_6