Дата документу 19.07.2018
ЄУ № 420/512/18
Провадження №2/420/375/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря судового засідання Сіренко А.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлої 13.07.1988, на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Макартетине, вул. Тихонівська, буд. 23, вартістю 40067,00 гривень, який складається з деревяного житлового будинку під літ. «А-1» та тамбуру під літ. «а».

Обґрунтовує свої вимоги, тим що 13.07.1988 у віці 83-х років померла ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, розташованого на території с.Макартетине Новопсковського району Луганської області, а саме житлового будинку 1963 року побудови, розташованого за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с.Макартетине, вул. Тихонівська (колишня Димитрова), 23, який складається з будинку під літ. «А-1» та тамбуру під літ. «а». Позивач є померлій рідною онукою. Вона є єдиним спадкоємцем за законом. Спадщину вона прийняла своєчасно, поховавши бабусю та фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, яким користується дотепер. Реалізувати свої спадкові права у позивача не має можливості, оскільки відсутні документи, які б підтверджували належність спадкового майна померлій ОСОБА_3 За життя по невідомим їй причинам бабуся правовстановлюючі документи на домоволодіння, розташоване за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с.Макартетине, вул. Тихонівська (колишня Димитрова), 23, не отримала. Вирішити спадкові права в позасудовому порядку позивач не має можливості.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04.05.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено справу на підготовче судове засідання.

04 червня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засідання підтримала позовну заяву про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті рідної бабусі ОСОБА_3, яка померла 13.07.1988, та просила її вимоги задовольни, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник позивача підтримав викладені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, рішення просить винести на розсуд суду.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕМ №386820 виданого 09 грудня 1999 року Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є онукою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №216813 виданим повторно 17.12.2002 Новопсковським відділом РАГС Луганської області, свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД №441770 виданим 23.08.1980 Лизинським сільським ЗАГСом Білокуракинського району Ворошиловградської області, посвідкою про народження серії УГ №286950 виданою Ново-Псовським районним Бюро ЗАГС.

Згідно матеріалів справи, 13 липня 1988 року померла бабуся позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЕД №515420, виданим повторно 27.02.2018 Новопсковським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №23 по вул. Тихонівській в с. Макартетине Новопсковського району Луганської області.

З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, суд вважає, що до вимог позивача про визнання права на майно в порядку спадкування за заповітом мають застосовуватися положення ЦК УРСР 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 рок у визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які пояснили, що дійсно позивач по справі ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_3, після смерті бабусі вона здійснила її поховання та фактично вступила в управління спадковим майном, а саме вступила в володіння житловим будинком за адресою вул. Тихонівська (колишня Димитрова), 23, с. Макартетине Новопсковського району Луганської області, користувалась предметами домашньої обстановки.

Так, ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_3, померлої 13.07.1988, та після смерті якої фактично прийняла спадщину.

Згідно довідки №99, виданої 19.01.2018 Виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_3 дійсно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, з 1964 року по 13.07.1988 і вибула у звязку зі смертю 13.07.1988. Проживала одна.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.06.2018 №52365302, за вказаними параметрами запиту інформація відсутня.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21.06.2018 №52365284, за вказаними параметрами запиту інформація відсутня.

22 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори про відмову вчинення нотаріальних дій, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (житловий будинок), у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом, але не може цього зробити, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно житловий будинок № 23 по вул. Тихонівській (Димитрова) с. Макартетине Новопсковського району Луганської області.

Судом встановлено, згідно висновку Новопсковського РБТІ про вартість житлового будинку, рік побудови житлового будинку розташованого за адресою: вул. Тихонівська, 23, с.Макартетине Новопсковського району Луганської області 1963 р., вартість складає 40067 грн.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005.

Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1963 році, тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998.

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1963 році, тобто до набрання чинності Інструкцією.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Отже, у 1967 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція).

Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції).

Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах.

За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з'ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішенні про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З Виписки з погосподарських книг Осинівської сільської ради за 1963-1988 роки виданої Новопсковською селищною радою Новопсковського району Луганської області 15.03.2018 №356, за адресою вул. Димитрова, 23, с. Макартетине Новопсковського району Луганської області був зареєстрований голова домогосподарства ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, виписаний у звязку зі смертю 20.03.1970, та його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, виписана у звязку зі смертю 13.07.1988.

Відповідно до довідки Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області №357 від 15.03.2018, згідно запису в погосподарських книгах Осинівської сільської ради за адресою с. Макартетине вул. Тихонівська (Димитрова), 23, з 1971 по 1988 роки головую домогосподарства значиться ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, померла 13.07.1988.

Згідно Розпорядження Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області №14-о від 16.02.2016 про перейменування назв вулиць та провулків, розташованих на території Новопсковської селищної ради, вулицю Димитрова в с. Макартетине Новопсковського району Луганської області перейменовано на вулицю Тихонівську.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: вул. Тихонівська (Димитрова), 23, с. Макартетине Новопсковський район, Луганська область, належав ОСОБА_3, яка померла 13 липня 1988 року, на праві приватної власності, оскільки це підтверджується записами в погосподарських книгах.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, та поясненнями свідків.

Керуючись ст.ст. 12,13,80,81, 258259, 265, 354-355 ЦПК України, ст.ст.328, 1216, 1218 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Макартетине, вул. Тихонівська, 23, вартістю 40067,00 грн., який складається з: деревяного житлового будинку під літ. «А-1» та тамбуру під літ «а», в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, померлої 13 липня 1988 року.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: вул. Молодіжна, 13, с. Макартетине Новопсковського району Луганської області, паспорт серії ЕМ 386820, виданий Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_8 селищна рада Новопсковського району Луганської області, місцезнаходження: вул. Шкільна, 3, смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області, .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Новопсковський районний суд Луганської області до Апеляційного суду Луганської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 11 липня 2018 року.

Повний текст рішення складено 19 липня 2018 року.

Суддя: В.В. Пронька