БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №497/1363/17
Провадження №2/497/39/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, та просить про поділ майна подружжя, пояснюючи, що 29.10.1994р. між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. За період перебування у шлюбі було придбано майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1. Враховуючи, що домовленості щодо поділу об'єкту нерухомості між ними не досягнуто, просить суд визнати за ним право приватної власності 1 / 2 частину цієї квартири.

Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі, заявляв клопотання про перерву у судовому засіданні, під час якої було зареєстровано розірвання шлюбу між ним і відповідачем у позасудовому порядку - в органі РАЦС 20.02.2018року, просив письмовою заявою продовжувати розгляд справи за його відсутністю за задовольнити позов щодо поділу майна подружжя, оскільки домовитися в них з відповідачем в мирному порядку не вдається.

Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, підтвердила, що вона з позивачем вже давно не проживає однією сім'єю, не веде спільного господарства, не заперечувала проти перерви у судовому засіданні для розірвання шлюбу у позасудовому порядку, проте заперечувала проти поділу нерухомого майна - двокімнатної квартири за вищевказаною адресою, стверджуючи, що позивач з нею давно не проживає, у квартирі за цей час було зроблено деякі ремонтні роботи, що підвищило її вартість на її, відповідача, користь, неодноразово просила перерву у судовому засіданні для узгодження своєї юридичної позиції, для надання відомостей та доказів, але досі не надала суду будь-яких клопотань з цього приводу. Крім того, після чергової перерви відповідач до суду не з'явилася, надіславши удруге заяву про відкладення розгляду справи і удруге - не зазначивши поважність причини, з якої просить відкласти розгляд позовних вимог, з чого вбачається зловживання нею своїм процесуальним правом, що порушує право позивача на розгляд його позову у найкоротші розумні строки; так, матеріали справи містять заяву відповідача від 09.01.2018р. (а.с.34) про відкладення розгляду справи з 11.01.18р. на іншу дату з-за того, що вона буде перебувати за межами м.Болград, але доказів поважності її неявки до суду в цей день матеріали справи не містять; у заяві від 26.06.2018р. відповідач знову просить відкласти розгляд справи на іншу дату, не зазначаючи поважність причини, з якої вона буде відсутня в м.Болград, з чого вбачається навмисне затягування розгляду справи відповідачем, який не вживає заходів для врегулювання спору - не заявляє будь-яких клопотань про витребування доказів, призначення експертизи, оцінки майна, не виконала вимогу суду про надання суду доказу - документів на спірну нерухомість, тощо.

Оскільки сторони у судове засідання не з'явилися, а позивач надав суду заяву про продовження розгляду справи за його відсутністю, просив задовольнити позовні вимоги в частині поділу майна подружжя, а відповідач не з'явився до суду без поважної причини, ухвалою суду підготовче провадження було закрите, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає розгляду за відсутністю сторін.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, врахувавши думку як позивача, що наполягав на поділу спільного нерухомого майна подружжя, так і думку відповідача, яка заперечувала проти задоволення позову в цій частині, вважаючи, що за час шлюбу отримувала від своїх родичів кошти на придбання цієї нерухомості, але не підтвердила це будь-якими доказами, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що вимога позову про розділ спільного майна подружжя у виді квартири підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 20.02.2018 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області;

- згідно договору купівлі-продажу від 6.02.2004року, зареєстрованого в той же день приватним нотаріусом ОСОБА_3 в м.Болград Одеської області, що на запит суду був представлений комунальним підприємством "Болградське БТІ" при Болградській міській раді, - на ім'я відповідача ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_2 (договір зареєстрований в реєстрі №723) ( а.с.25);

- згідно довідки директора КП "Болградське БТІ", станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру, що розташована за адресою: вул.25 Чапаєвської Дивізії 57/7, м.Болград, Одеська область, - зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №723/16.02.2004 року ( а.с.24);

- згідно відомостей, що містяться в позові та у паспорті позивача, і які підтвердила у судовому засіданні відповідач, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.1994року (оригінал свідоцтва про шлюб був доданий до позову, але за заявою позивача виданий йому для розірвання шлюбу у позасудовому порядку (а.с.31).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Пунктом 19 цієї ж постанови Пленуму зазначається, що, "вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодо відповідно до положень ЦК (435-15), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Зі змісту п.п. 23,24 цієї постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Враховуючи положення ст.71 СК України, пояснення сторін та докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що спірна нерухомість - квартира що розташована за адресою: вул.25 Чапаєвської Дивізії 57 / 7, м.Болград, Одеська область, та яка зареєстрована на ім'я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №723/16.02.2004року і яка була придбана на її ім'я у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем - є об'єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача, як колишнього подружжя, - на підставі чинного законодавства, а тому вимога позову щодо визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частину цієї квартири, - підлягає задоволенню. Проте, оскільки мова у позові йдеться саме про поділ майна подружжя, тобто, двох з осіб, що перебували у шлюбі, а вимога стосується лише визнання права власності на 1 / 2 частину цього майна, суд дійшов висновку, що має вийти за межі позовної вимоги в цій частині і визнати своїм рішенням, що друга 1 / 2 частина вказаного спірного майна належить відповідачу - колишній дружині позивача.

На підставі ст.ст.60,61,63,65,69,70,71 СК України, керуючись ст.ст.2-6,10,12,13,76- 83, 89,95,259, 263-265,268, 273,352,354-356 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - задовольнити в повному обсязі.

Поділити спільне майно подружжя - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, що була придбана на підставі договору купівлі-продажу №723/16.02.2004року, і є об'єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача наступним чином:

- Визнати за позивачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, - право власності на 1 / 2 частину квартири №7, що розташована за адресою: вул.25 Чапаєвської Дивізії, буд.№57, м.Болград, Одеська область;

- Визнати за відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, - право власності на 1 / 2 частину квартири №7, що розташована за адресою: вул.25 Чапаєвської Дивізії,буд.№57, м.Болград, Одеська область.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки) повністю або частково шляхом подання до Апеляційного суду Одеської області Апеляційної скарги у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 02.07.2018 року.

Суддя А.В. Кравцова